Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1979/20

21 квітня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно ухвали суду від 09.03.2021 року замінено відповідача по даній справі Тисменичанську сільську раду на її правонаступника Івано-Франківську міську раду.

Просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Тисменичани, Надвірнянського району Івано-Франківської області, терміном два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути без його участі.

Представник відповідача Івано-Франківської міської ради в судове засідання також не прибув, аналогічно направив на адресу суду заяву, в якій зазначає, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду, а також просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Тисменичани Надвірнянського району Івано-Франківської області. Його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивача ОСОБА_3 померла, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис за №15 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , про що виконкомом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області зроблено актовий запис за №32 і видано свідоцтво про його смерть (а.с.8).

Судом з`ясовано, що 01.09.2011 року батько позивача ОСОБА_2 зробив заповітне розпорядження, згідно якого заповів ОСОБА_1 все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому і на що він матиме право за законом. Даний заповіт цього ж дня був посвідчений секретарем виконкому Тисменичанської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за №85 (а.с.12).

Разом з тим, як перевірено судом, позивачу про вказаний заповіт не було відомо, оскільки він не знав про його існування. Крім того, батько ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 свій житловий будинок, який міг бути в майбутньому спадковим майном, а тому позивач і не допускав існування заповіту та належної батькові на праві приватної власності земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку в даний час він хоче успадкувати (а.с.14-15).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на зазначену земельну ділянку, яку він отримав згідно Державного акту у приватну власність ще в 1999 році та яку до цього часу ніхто не успадкував, так як після смерті батька позивач не звертався із заявою про прийняття даної спадщини (а.с.10-11). Позивачу не було відомо, що у його батька є приватизована земельна ділянка, а тому він і не знав, що є заповіт і що він є спадкоємцем по заповіту спадкового майна, яке складається саме з цієї земельної ділянки.

В домоволодінні, яке батько подарував позивачу і в якому він проживав, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , крім померлого ніхто більше не проживав і не був зареєстрований.

Як встановлено в ході судового розгляду, своєчасно на протязі шести місяців після смерті батька ОСОБА_2 позивач не подав заяви в державну нотаріальну контору за місцем знаходження майна про прийняття даної спадщини.

Причиною цього стало те, що ОСОБА_1 не було відомо той факт, що батько ОСОБА_2 склав в його користь заповіт. Крім позивача інших спадкоємців немає. Про земельну ділянку, яка була у власності батька ОСОБА_1 не знав, житловий будинок, який міг входити в спадкове майно після смерті батька вже на той час був подарований йому батьком згідно договору дарування, а тому він і не звертався із заявою про прийняття спадщини.

У вересні місяці 2020 року, перебуваючи в особистих справах у Тисменичанській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області позивач дізнався, що на нього його батьком ОСОБА_2 складено заповіт і що в нього була у приватній власності вказана вище земельна ділянка, яка призначена для товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13).

Після цього позивач прибув в м.Надвірна і одразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка складається із земельної ділянки, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту, що належала ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ним пропущено передбачений законом термін для прийняття спадщини, про що свідчить довідка видана приватним нотаріусом Шушкевич С.М. Надвірнянського районного нотаріального округу (а.с.17).

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, причини пропуску подачі позивачем заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є поважними, зокрема враховуючи необізнаність позивача про наявність заповіту на своє ім`я, в зв`язку з чим ОСОБА_1 завчасно не подав заяву про прийняття спадщини за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Як вбачається із ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2017 року по справі за касаційною скаргою особи на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 25.03.2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року, судом підтверджено, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущений особою у зв`язку із відсутністю відомостей про існування заповіту, що свідчить про поважність причин пропуску цього строку, а тому суди першої та апеляційної інстанції дійшли обгрунтованого висновку про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Встановивши, що строк для прийняття спадщини за законом пропущено ОСОБА_1 у зв`язку із необізнаністю про наявність заповіту на його ім`я, що свідчить про поважність причин пропуску цього строку, суд прийшов обгрунтованого висновку про можливість визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, суд констатує, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Таким чином, оцінивши в сукупності здобуті докази, а також за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки вважає поважними причини, що не дали змогу ОСОБА_1 прийняти спадщину.

На підставі наведеного, ст.ст.1220, 1221, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованому: АДРЕСА_1 , громадянину України, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Тисменичани, Надвірнянського району Івано-Франківської області, терміном два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 30.04.2021 року.