ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 червня 2021 року

м. Харків

справа № 611/176/21

провадження № 22-ц/818/3517/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Барвінківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Барвінківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Коптєва Ю.А., в залі суду в місті Барвінкове Барвінківського району Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; заявник вказує, щовстановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України має для нього юридичне значення, оскільки він є спадкоємцем майна за заповітом після смерті останнього, проте не може оформити своє право на спадщину. ОСОБА_1 зазначає, що у ОСОБА_2 немає родичів. А відмова про встановлення заявленого факту унеможливлює реалізацію його права на спадкування. Апелянт вказує, що формальне трактування закону позбавляє його конституційного права на судовий захист.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 317 ЦПК України визначено спеціальний порядок встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та вичерпний перелік осіб, які мають право звернутись з відповідною заявою; разом з тим ОСОБА_1 не відноситься до таких осіб, а саме: не є родичем померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому не може звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті останнього на підставі ст. 317 ЦПК України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 серпня 2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповів останньому грошові кошти, а саме: належні спадкодавцю на день смерті за законом пенсійних виплат, які не буде отримано ним за життя (а.с.8).

З відповіді Барвінківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.03.2021 року, яка надана на ім`я ОСОБА_1 , убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт Успенка Лутугинського району Луганської області. Лікарське свідоцтво про смерть №6 від 03.03.2021 року видане Лутугинською центральною районною багатопрофільною лікарнею Луганської області (а.с.9).

При цьому Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки надані заявником документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.13).

Як на підставу вимог заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_1 посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , проте не може оформити право на спадщину через відмову у проведенні державної реєстрації смерті спадкодавця. У зв`язку з цим заявник просив суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Успенка Лутугинського району Луганської області, визнавши дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років. ОСОБА_1 зазначає, що встановлення даного факту не порушує прав та інтересів інших осіб.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до частини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 убачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Успенка Лутугинського району Луганської області, необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, оскільки після смерті ОСОБА_2 він є спадкоємцем за заповітом, який останній 06.08.2019 року склав на його ім`я.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000року, підставою для державної реєстрації смерті є зокрема:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов`яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Матеріали справи свідчать про те, що надані заявником документи, як доказ смерті особи, не дивлячись на те, що установи, які видали ці документи, знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, є належними та допустимими.

Крім того, за правилом частини 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає ОСОБА_1 право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, для пред`явлення нотаріусу з метою прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Натомість ОСОБА_1 зазначає, що він не є родичем померлого, проте є спадкоємцем за заповітом після смерті останнього. Наразі він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним 06.08.2019 року ОСОБА_2 на його ім`я, оскільки відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яке буде визнаватися державою Україна.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З урахуванням того, що у померлої особи може не бути родичів, які можуть звернутись із заявою про встановлення відповідного факту, та враховуючи положення чинного законодавства, судам слід розглядати таку категорію справ у тому числі за заявами інших осіб, чиї права та законні інтереси підлягають захисту, оскільки право кожної особи на звернення до суду за захистом закріплено статтею 3 ЦПК України, частиною першою якої передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того пункт 8 статті 315 ЦПК передбачає встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті і вказана стаття не містить будь-яких обмежень щодо суб`єктивного складу осіб, які можуть подати таку заяву до суду.

При цьому заява ОСОБА_1 подана до суду з дотриманням вимог підсудності, відповідно до ст. 316 ЦПК України.

Захист судом прав і свобод людини і громадянина закладено також в статті 55 Конституції України.

Відмова у задоволенні заяви про встановлення факту смерті з підстав того, що заявник не був родичем померлого, унеможливлює реалізацію заявником своїх майнових та немайнових прав, зокрема права на спадкування, що є порушенням його конституційних прав.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. При цьому формальне трактування закону позбавляє заявника права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Наявні підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Успенка Лутугинського району Луганської області, Україна, визнавши дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 23 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа - Барвінківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Успенка Лутугинського району Луганської області, Україна, визнавши дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 09.06.2021 року.