Єдиний унікальний номер судової справи: № 482/31/20
Номер провадження № 22-ц/812/71/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача - Рудницької А.О. , представника відповідачки - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Демінської О.І. о 10- 27 год., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - ГУ ПФУ в Миколаївській області) до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої пенсії,

в с т а н о в и л а :

У січні 2020 року позивач ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої пенсії у зв`язку із втратою годувальника за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року у сумі 10 508,40 грн.

Позивач зазначав що з 01 липня 2016 року відповідач перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

12 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про продовження виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вона навчається в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну». Розпискою повідомленням її було проінформовано, що про обставини, які можуть вплинути на пенсійне забезпечення, отримувач пенсії зобов`язаний повідомити орган, що призначає та виплачує пенсію.

Рішенням від 13 лютого 2018 року за №46 відповідачці було поновлено виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 01 лютого 2018 року по 30 червня 2018 року.

В подальшому рішенням від 25 вересня 2018 року за №46 з 01 липня 2018 року по 31 січня 2019 року також поновлено виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Після перевірки пенсійної справи щодо правильного застосування пенсійного законодавства по пенсіям одержувачів, які отримують пенсію у зв`язку з втратою годувальника та навчаються в учбових закладах на курсах цільового призначення, було встановлено, що оскільки відповідач навчалася в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» третього атестаційного рівня на курсах цільового призначення з метою підвищення кваліфікації за вже набутою професією по закінченню яких видані сертифікати, а не диплом то право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника вона не має, а тому є безпідставним отримання нею коштів за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року у сумі 10508,40 грн.

Посилаючись на викладене та на те, що в добровільному порядку ОСОБА_3 коштів не повернула, позивач просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову представник відповідачки - адвокат Фуртатова М.Ю., зазначала, про те, що підставою для отримання пенсії по втраті годувальника є саме факт навчання в закладах освіти відповідно до закону до досягнення 23 років, а не отримання документу встановленого зразку, який видається випускнику навчального закладу на підтвердження закінчення навчання. Крім того, доказів про набуття відповідачкою 10 508,40 грн. в результаті рахункової помилки позивача, а також недобросовісності відповідачки матеріли справи не містять, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено отримання документу встановленого зразку, який видається випускнику навчального закладу на підтвердження закінчення навчання, а передбачено підставу для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника - навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах до досягнення 23 років. Доводи про навчання ОСОБА_3 в ДНЗ «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» з метою підвищення кваліфікації за вже набутою професією не підтвердженні. Крім того, позивачем не доведено наявності будь-яких зловживань з боку відповідача, які могли б стати підставою для стягнення з неї отриманих сум пенсії по втраті годувальника за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року та відсутність доказів про набуття відповідачкою коштів у результаті рахункової помилки позивача.

Не погодившись з рішенням суду ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем доведено та надано достатніх доказів проте, що відповідачка навчалася в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» на курсах цільового призначення з метою підвищення кваліфікації за вже набутою професією, а отже право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника не має.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 01 липня 2016 року перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала пенсію у зв`язку із втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області з заявою про продовження виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вона навчається в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну», що підтверджується довідкою ДНЗ «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» від 09 лютого 2018 року №112/18 (а.с.10).

На підставі чого, рішенням від 13 лютого 2018 року №46 ОСОБА_3 01 лютого по 30 червня 2018 року було поновлено виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.9).

Після завершення навчання відповідач отримала Сертифікат №2895/18 про проходження курсів цільового призначення «Стиль та образ у перукарському мистецтві» з професії: 5141 «Перукар (перукар-модельєр)» у ДНЗ «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну», термін навчання з 01 лютого по 27 червня 2018 року (а.с.11).

25 вересня 2018 року ОСОБА_3 знову звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про продовження виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вона навчається в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» що підтверджується довідкою ДНЗ «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» від 11 вересня 2018 року №604/18-3 (а.с.13).

У зв`язку з чим, рішенням від 25 вересня 2018 року №46 відповідачці з 01 липня 2018 року по 31 січня 2019 року поновлено виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.12).

Після завершення навчання ОСОБА_3 отримала Сертифікат №3381/19 про проходження курсів цільового призначення «Візажне мистецтво» з професії: 5141 «Візажист» у ДНЗ «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну», термін навчання з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року (а.с.14).

Згідно зі ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3 право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника не має, оскільки навчалася в Державному навчальному закладі «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» третього атестаційного рівня на курсах цільового призначення з метою підвищення кваліфікації за вже набутою професією по закінченню яких видані сертифікати, а не «диплом», як передбачено ст. 16 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», а тому є безпідставним отримання нею коштів за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року у сумі 10508,40 грн.

За положеннями ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, в тому числі, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Згідно до ст. 10 Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати (ст. 50 Закону).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/1183/17 (провадження № 14-420цс19) ухвалена за наслідками розгляду позову про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії внаслідок зловживання з боку відповідача, тобто фактичні обставини у цій справі є іншими.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як встановлено судом для призначення пенсії, відповідачкою позивачу були надані довідки Державного навчального закладу «Миколаївське вище професійне училище технологій та дизайну» №112/18 від 09 лютого 2018 року та №604/18-3 від 11 вересня 2018 року, в яких чітко було зазначено, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на курсах цільового призначення за відповідною спеціальністю та після завершення яких отримала відповідні сертифікати.

Доказів на підтвердження протилежного матеріли справи не містять.

Отже, встановлене свідчить про відсутність недобросовісності в діях відповідачки при зверненні до позивача за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки надміру виплаченої пенсії та обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Доводи апеляційній скарзі зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року