РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Лукінова К.С.,

При секретарі Івановій А.Є.

Учасники процесу: не з`явились

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 16.04.2015 року. В обгрунтування поданого позову він зазначив, що 16.04.2015 року між ним та відповідачкою шляхом складання розписки було фактично укладено договір позики за яким позивач позичив у відповідача 4500000 грн із обов`язком їх повернення до 31.12.2018 року. Кошти були позичені для сімейних потреб. 16.11.1996 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Посилаючись на норми ст. 65 СК України просив задовольнити позовні вимоги.

09.12.2019 року відповідачка подала заперечення проти позову в яких зазначила, що позивач не повернув їй борг, письмова форма договору позики додержана, вважає, що цей борг є спільним боргом позивача та його дружини.

В судове засідання сторони не з`явились, направивши заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позову, представник відповідачки заперечує проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно копії розписки від 16.04.2015 року ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_2 4500000 гривень для потреб сім`ї. Суму зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2018 року.

Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не доведено недійсності даного договору позики.

Так, не має принципового значення для вирішення даної справи, чи є вказаний борг спільним для подружжя, оскільки позивачем ставиться питання визнання недійсною позики в цілому, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги до недійсності правочинів.

Так, в матеріалах справи наявні копія розписки від 16.04.2015 року, що не заперечено відповідачкою. За цією розпискою дотримано вимоги до письмової форми правочину. Позивачем не оспорювалися підстави її складання, справжність підпису та інші обставини, а тому не були предметом дослідження судом.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Враховуючи те, що в наданій суду копії розписки прямо зазначено про отримання позивачем грошових коштів від відповідача, то суд вважає, що за вказаних позивачем підстав та обставин позову в його задоволенні слід відмовити.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки».

Керуючись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, ст. 259 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн. покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено: 14.05.2021 року

Суддя: К.С. Лукінова