ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8503/20

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/652/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар:

Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про захист прав споживача, визнання договору недійсним,

дата та місце складання повного тексту рішення: 14 лютого 2021 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Чернігівводоканал», в якому просив визнати недійсним укладений між сторонами договір відповідального зберігання №1640 від 23 липня 2018 року.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В межах Програми встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки відповідачем у квартирі позивача були встановлені вузли обліку гарячого та холодного водопостачання. 23 липня 2018 року між ОСОБА_1 та КП «Чернігівводоканал» укладено договір відповідального зберігання №1640 та складено акт приймання-передачі майна до договору, згідно якого КП «Чернігівводоканал» передав, а позивач прийняв на відповідальне зберігання вузол обліку гарячої води, заводський номер 0329807. Позивач вважає вказаний договір недійсним з тих підстав, що відповідач ввів його в оману, не надавши інформацію про те, що згідно ст.3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол обліку гарячої води належить йому на праві власності незалежно від того хто сплатив його вартість. Також позивач вважає дані дії відповідача нечесною підприємницькою діяльністю, тому правочин є недійсним.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про захист прав споживачів було відмовлено.

Суд виходив з того, що прилади обліку, які було встановлено в рамках Програми у приміщенні ОСОБА_1 є розподільними а не комерційними та забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі ОСОБА_1 , прилади обліку гарячої та холодної води є комунальною власністю та передаються абоненту на відповідальне зберігання за договором, що укладається з виконавцем Програми КП «Чернігівводоканал». Суд зазначив, що позивачем та його представником не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману. Спірний договір відповідає вимогам, зазначеним у ст.203 ЦК України, при укладенні спірного договору позивач був ознайомлений з його умовами, ніяких застережень щодо його умов у сторін не виникло, будь-яких заяв з боку позивача щодо змісту оспорюваного договору не надходило.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення задовольнивши його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням судом міжнародних зобов`язань України, що передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, норм національного матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що співвласниками внутрішньобудинкової системи (вузлів розподільного обліку) є власники квартири, у даному випадку позивач ОСОБА_1 , а відповідач КП «Чернігівводоканал» тільки здійснює обслуговування, заміну та ведення абонентського обліку вузлів розподільного обліку. Зауважує, що жодним нормативним актом не передбачено виникнення права власності у виконавців відповідної комунальної послуги на внутрішньобудинкові системи, які законодавством віднесені до виключного права власності співвласників спільного майна багатоквартирного будинку, навіть якщо фінансування заміни внутрішньобудинкових систем здійснено на пільгових умовах, за рахунок органів місцевого самоврядування.

Позивач вказує, що при виникненні розбіжностей між положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та положень програми встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки, суд зобов`язаний був застосувати положення Закону України, як акта вищої юридичної сили (ст.10 ЦПК України).

Крім того, позивач вказує, що судом в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України в рішенні не зазначено будь-яких мотивів незастосування норм права, на які позивач посилався у заяві з процесуальних питань від 08 лютого 2021 року. Неврахування судом доречних та важливих аргументів, які є вирішальними у даній справі є порушенням права на справедливий суд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10 травня 2007 року (а.с.2). З довідки УАП Чернігівської міської ради від 11 вересня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрований у даній квартирі (а.с.29).

Рішенням Чернігівської міської ради від 28 лютого 2017 року №16/VII-8 була затверджена Програма встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки (а.с.46-60).

ОСОБА_1 12 вересня 2017 року звернувся до КП «Чернігівводоканал» із заявою про встановлення засобів обліку гарячої та холодної води у квартирі АДРЕСА_1 відповідно до Програми встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки. При цьому вказав, що з умовами Програми ознайомлений (а.с.24).

Між КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та ОСОБА_1 23 липня 2018 року було укладено договір №1640 відповідального зберігання майна, за умовами якого КП «Чернігівводоканал» передає, а ОСОБА_1 приймає на відповідальне зберігання майно, що визначено у акті приймання-передачі (а.с.4зв).

Згідно копії акту приймання-передачі майна до договору відповідального зберігання майна №1640 від 23 липня 2018 року КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради передало ОСОБА_1 на відповідальне зберігання майно: вузол обліку гарячої води, заводський номер 0329807, та вузол обліку холодної води, заводський номер 070856 (а.с.4).

Згідно копії листа КП «Чернігівводоканал» від 14 серпня 2020 року на адвокатський запит від 06 серпня 2020 року вузли обліку холодного та гарячого водопостачання встановлені за адресою: АДРЕСА_2 , 23 липня 2018 року були змонтовані ТОВ «Факел К*» (а.с.3).

Відповідно до частини четвертої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Рішенням Чернігівської міської ради від 28.02.2017 року №16/VII-8 була затверджена Програма встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцями міста Чернігова на 2017-2020 роки.

Програма ґрунтується на створенні в місті Чернігові системи цільової допомоги, раціонального використання водних ресурсів та постійному аналізі матеріального забезпечення громадян м. Чернігова, яким відповідно до законодавства призначено субсидію. Програма орієнтована на мешканців міста Чернігова, які отримують субсидії на сплату вартості отриманих комунальних послуг. Витрати на встановлення приладів обліку мешканцям міста Чернігова, яким відповідно до законодавства призначено субсидію здійснюються за рахунок міського бюджету міста Чернігова.

Встановлення приладів обліку здійснюється на підставі заяви, яка подається до КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (абонентський відділ) від особи, яка отримує субсидію на сплату комунальних послуг та переліку документів, визначених для встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання за рахунок коштів бюджету міста Чернігова.

Прилади обліку гарячої та холодної води є комунальною власністю та передаються абоненту на відповідальне зберігання за договором.

Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради забезпечує фінансування робіт із встановлення приладів обліку за рахунок коштів міського бюджету міста Чернігова в межах затвердженого розпису бюджетних асигнувань на відповідний рік.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів; розподільний облік комунальних послуг - визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Відповідно до ч.10,11 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» органи місцевого самоврядування згідно із затвердженими відповідно до законодавства програмами можуть приймати рішення про виділення коштів з місцевого бюджету на оснащення вузлами розподільного обліку теплової енергії або приладами - розподілювачами теплової енергії у приміщеннях будівель, які на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж.

Право власності на встановлені відповідно до цієї статті вузли розподільного обліку/прилади - розподілювачі теплової енергії належить власникам (співвласникам) приміщень, у яких такі вузли обліку встановлені, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про встановлення засобів обліку гарячої та холодної води в його квартирі в рамках Програми встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям м.Чернігова.

23 липня 2018 року між КП «Чернігівводоканал» та ОСОБА_1 було укладено Договір відповідального зберігання №1640 та підписано акт приймання-передачі майна до вказаного договору, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на відповідальне зберігання як вузол обліку гарячої води та і вузол обліку холодної води.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, враховуючи те, що спірний договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позовній заяві щодо КП «Чернігівводоканал», оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги фактично є ідентичними доводам та змісту позовної заяви, і цим доводам суд першої інстанції надав належну оцінку, яка є достатньо аргументованою та викладена в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України в рішенні не зазначено будь-яких мотивів незастосування норм права, на які позивач посилався у заяві з процесуальних питань від 08 лютого 2021 року, неврахування судом доречних та важливих аргументів, які є вирішальними у даній справі є порушенням права на справедливий суд, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції з врахуванням вимог процесуального закону, ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції та свідчать про неправильне розуміння норм закону. Тому, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: