Справа № 192/1786/20
Провадження № 2/192/149/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Тітової О.О.,

з участю секретаря - Петльованого Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Солоне Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.05.2013 в загальній сумі 14827 грн. 69 коп. станом на 24.09.2020. Заборгованість складається з 8451,29 грн. - тіла кредиту, 2953,40 грн. - відсотків та пені - 3423 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 102 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву відповідач отримав доступ до всіх без виключення послуг банку, а між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 5000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 14 827 грн. 69 коп. станом на 24.09.2020.

Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомлених учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши веб-сайт за посиланням https://privatbank.ua/terms, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач ОСОБА_1 17.05.2013 підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в приватБканку (а.с. 13).

Матеріали справи містять витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг з відомостями актуалізації змін від 26.03.2013, які не підписані відповідачем (а.с.14-42).

З довідки про надання кредитних карток ОСОБА_1 складеної представником банку вбачається, що відповідачу були надані дві кредитні картки: 03.11.2014, терміном дії до 10/18 та 24.04.2017, терміном дії до 09/20 (а.с.12).

Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 5000 грн. та 26.07.2018 кредитний ліміт анульовано. (а.с. 11).

Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним у трьох документах за період з 18.12.2014 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 30.09.2019 та з 01.10.2019 по 24.09.2020 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 14 827 грн. 69 коп., з яких: 8 451 грн. 29 коп. - тіло кредиту, 2 953 грн. 40 коп. - відсотки, 3 423 грн.- пеня (а.с. 6-10).

Згідно виписки за договором ОСОБА_1 № б/н, складеної станом на 29.09.2020 за рахунками відповідача здійснювався рух коштів в період з 18.12.2014 по 01.03.2020 (а.с. 50-51).

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, пеню.

У Анкеті-заяві від 17.05.2013 розмір кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, відповідальність за порушення зобов`язання, неустойка її вид та розмір не визначені.

Роздруківка умов та правил надання банківських послуг з відомостями щодо внесення в них змін правлінням банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - в даному випадку позивача.

Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, що підтверджено позивачем у зв`язку з наданням змін, затверджених правлінням банку, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем.

З оглянутого в порядку ст. 85 ЦПК України за клопотанням представника позивача веб-сайту, вбачається, що за посиланням https://privatbank.ua/terms Архів договорів - більше - на сторінці 7 розміщено файл з найменуванням «Повний договір (актуальний на 01.05.2013 р.)», розділ 2.1 При огляді судом встановлено, що відомості про розміщення вказаного файлу із розділом 2.1 на зазначеному сайті на момент підписання заяви відповідачем 17.05.2013 відсутні.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 17.05.2013.

Суд, відповідно до статей 633, 634 ЦК України приходить до висновку, що відповідач приєднався лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору з відповідачем не було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку нарахування процентів, виду та розміру відповідальності за порушення умов договору.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Суд вважає, що за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у вищезгаданій постанові позивач має право відповідно до ст. 530 ЦК України вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, якщо фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2953,40 грн. відсотків та 3423 грн. пені задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з тіла кредиту - фактично отриманої суми кредитних коштів, суд виходить з такого.

Суд погоджується з доводами позовної заяви, що відповідач фактично використовував кредитні кошти банку, знімав готівку, здійснював розрахунки, тобто користувався карткою, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. Картка перевипускалась. Разом з тим, виписка з рахунку відповідача не відображає реальної заборгованості відповідача, оскільки сформована з урахуванням автоматичного списання, нарахування банком відсотків, пені, комісійних, що суперечить умовам договору.

Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача станом на 24.09.2020 за тілом кредиту становить 8451 грн. 29 коп., однак, відповідно до наданих позивачем доказів, в порушення умов договору позивачем безпідставно було зараховано 761,51 грн. в погашення заборгованості по пені (а.с.9).

Суд вважає, що сплачені відповідачем грошові кошти банк неправомірно відносив як на погашення кредиту, так і на погашення процентів, сплату комісій, неустойки, в той час як процента ставка, комісійні, вид та розмір неустойки договором не передбачені.

Тобто заборгованість відповідача з тіла кредиту підлягає зменшенню на 761,51 грн. безпідставно погашеної пені та становить 7689,78 грн. із розрахунку: 8451,29 грн. - 761,51 грн.= 7689,78 грн.

Крім того, розрахунок заборгованості відповідача містить графу із назвою «Відсотки погашені за рахунок кредита» з розрахунку за якою судом встановлено, що за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 заборгованість відповідача збільшилась за рахунок кредитних коштів на загальну суму 7811,02 грн. із розрахунку: 211,75 +178,32 +181,23 +180,72 +176,54 +180,86 +258,33 +187,90 +327,96 +256,07 +193,48 +365,35 +298,07 +401,31 +446,32 +378.46 +216,12 +451,13 +474,24 +413,94 +235,32 +212,28 +489,94 +516,45 +579,03 = 7811,02 грн.

Банком фактично віднесено відсотки розмір яких договором не визначений, у заборгованість з тіла кредиту, тобто штучно збільшено заборгованість з тіла кредиту.

Суд вважає, що заборгованість з тіла кредиту у розмірі 7689,78 грн. підлягає зменшенню на суму відсотків погашених за рахунок кредиту 7811,02 грн., із розрахунку: 7689,78 - 7811,02 = -121,24 грн.

Враховуючи, що при здійсненні судом розрахунків отримано від`ємне значення -121,24 грн., вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, що таке ж від`ємне значення у 121 грн. 24 коп. отримано судом під час розрахунків за графами «Витрати клієнтом кредитних коштів» що є сумою фактично отриманих кредитних коштів та «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості», що є сумою повернутих банку коштів, із розрахунку: 5953,26 грн. - 6074,50 грн. = -121,24 грн.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 позивачу - АТ КБ «ПриватБанк» повернуто фактично отримана та використана сума кредитних коштів, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо сплати заборгованості з тіла кредиту 8451,29 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 207, 526, 549, 610-612, 625, 626, 628,638, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2013 станом на 24.09..2020 у розмірі 14827 грн. 69 коп. та судових витрат у розмірі 2102 грн. - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солонянський районний суд Дніпропетровської області у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 05.05.2021.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ № 14360570, рахунок № НОМЕР_1 , МФО №305299.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тітова