Дата документу 29.11.2021 Справа № 336/7203/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7203/20 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/3219/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів Гончар М.С.

Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на житловому обліку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони Українипро поновлення на житловому обліку

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 21.11.1983р. по 02.12.2017р. він проходив військову службу в лавах збройних сил України. За період проходження військової служби його було поставлено на облік як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
02.12.2017р. наказом командира військової частини № 68-РС його було звільнено у запас у зв`язку з закінченням строку контракту. 24.01.2018р. за наслідками засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 його знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, про що винесено відповідне протокольне рішення.

Позивач вказував, що зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку є незаконним, таким, що порушує їх конституційні права, та стверджує, що разом із членами сім`ї у 2012 році був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття його з цього обліку суперечить Конституції України та Житловому кодексу України. Окрім того, за період проходження військової служби отримав захворювання, котре призвело до інвалідності, яке пов`язане з проходженням військової служби.

Вказував, що, оскільки його вислуга на службі становить 34 роки, тобто більше 20 років, тому він має право на одержання житла для постійного проживання та повинен перебувати на квартирному обліку, у зв`язку із чим просив скасувати протокол №1 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018р.та поновити його на житловому обліку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року позов задоволено.

Скасовано протокол № 1 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018р.

про зняття старшого прапорщика ОСОБА_1 з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на обліку як особу, що потребує поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивача було звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, а тому ОСОБА_1 було знято з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у відповідності до п. 2.16 наказу МОУ від 30.11.11. № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ а членів їх сімей жилими приміщеннями, п. 29 Постанови КМУ від 03.08.2006р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», п. 9 статті 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей « від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ (зі змінами). Отже, оскільки позивача було звільнено у запас не за віком, станом здоров`я, скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, то він не міг бути залишений на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, згідно з вище наведеним чинним законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 2 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, ніж визначена у частині першій, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 4 статті 274 ЦПК України встановлено неможливість розгляду у спрощеному порядку таких категорій справ: 1) що виникають з сімейних відносин; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; 5) в яких ціна позову перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані в вимогами пп. 1-5.

Зважаючи на те, що у справі невеликий обсяг доказової бази, категорія спору є типовою, оскільки таких спорів у судах України мається значна кількість, а також, що сторони не наполягали на проведенні судового засідання ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку відсутні. Рішення суду мотивоване тим, що позивач має вислугу понад 20 років в лавах Збройних сил України, звільнений у запас 02.12.2017 року у зв`язку з закінченням строку контракту, а тому він не втратив права на перебування на квартирному обліку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 02.12.17р. № 68-РС, старшого прапорщика ОСОБА_1 , техніка транспортного відділу, звільнено з військової служби у запас на підставі п. «ї» (які в особливий період, крім проведення мобілізації та введення воєнного стану, проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р., у зв`язку із закінченням строку контракту. На момент звільнення ОСОБА_1 його вислуга років у Збройних Силах України становила 26 років 8 місяців, що підтверджується копією витягу з наказу командувача військ оперативного командування «Схід» від 02.12.17р. № 68-РС про звільнення, витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24.01.2018р. про зняття з квартирного обліку.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради 10.09.2012р. видав ордер на службове житлове приміщення № 22 серія 6 на ім`я ОСОБА_1 , 1971 р.н., на сім`ю із чотирьох осіб на право зайняття службового приміщення площею 17,2 кв. м, яке складається з 1 кімнати у квартирі 34,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24.01.2018р., яке оформлено протоколом № 1, ОСОБА_1 разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у запас не дає йому права перебувати на квартирній черзі при в/ч НОМЕР_1 .

При перевірці правильності висновків суду, якими захищені права позивача, колегія виходить з наступного.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЖК Української РСР - облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.

Статтею 40 цього Кодексу передбачено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, відповідно до частини другою цієї статті у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Згідно з вимогами абзацу 4 п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 п. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року - військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно з п. 29 вказаного Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктом 30 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службової невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з вимогами пункту 20 Розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380, зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Системний аналіз зазначених норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Житлового кодексу, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР свідчить про те, що військовослужбовці, які звільнились з військової служби та мають право на пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та члени їх сімей мають право на отримання житла і після звільнення з військової служби, залишення на обліку до отримання ними житла за останнім місцем проходження військової служби, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року.

ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 26 років 8 місяців, що дає йому право на пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , що дає йому право на залишення на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 й після звільнення з військової служби.

Згідно з пунктами 2.16, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 30.11.2011 № 737, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) поряд з іншим у разі звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу.

Апеляційний суд констатує, що вказані норми наказу Міністра Оборони України від 30.11.2011 № 737 суперечать положенням Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Житлового кодексу, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нормативним актам, виданим на виконання цих норм Закону (Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР), які мають вищу юридичну силу, ніж наказ Міністра Оборони України, а тому вказані положення Інструкції не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

У Постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 473/3528/18 колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла до висновку, що, оскільки вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, а саме 26 років 9 днів, останній перебував на квартирному обліку з 2004 року і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (закінчення строку контракту), суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині.

Також Верховний Суд вказав, що до подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі № 359/2295/17; від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 48/122/20.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, у якій Велика Палата з урахуванням встановлених обставин справи та положень частини дев`ятої статті 12 Закону, пункту 3.13 Інструкції, пункту 29 Порядку дійшла висновку про правомірність зняття позивача як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, оскільки він мав вислугу на військовій службі менше 20 років.

Також Верховний Суд у своїх постановах на користь військовослужбовців послався на подібні висновки щодо наявності права перебування на квартирному обліку, які викладено у таких постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 683/2199/18, від 08 квітня 2020 року у справі №6783/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18.

Основними обгрунтуваннями таких висновків є те, що внаслідок відмови відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Системний аналіз вище наведених норм, якими врегульовано спірні правовідносини, свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі, і у разі звільнення в запас чи відставку у зв`язку з закінченням строку контракту, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Позивач звільнений у запас та має більше 20 років календарної вислуги, перебував на квартирному обліку під час проходження військової служби та не втратив права на забезпечення державою житлом як колишнього військовослужбовця. Таким чином, рішення відповідача про зняття з квартирного обліку позивача є позбавленням передбачених державою гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Подібні висновки щодо наявності права перебування на квартирному обліку

викладено у постановах Верховного Суду, які наведено вище.

Доводи апеляційної скарги щодо обставини звільнення позивача не за віком і не за станом здоров`я не приймаються до уваги суду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Таким чином формулювання у ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" свідчить про наявність права перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, військовослужбовців при звільненні з військової служби як в запас, так і у відставку за віком, станом здоров`я,

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

При вирішення питання щодо судових витрат, колегія зазначає, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2021р. військовій частині НОМЕР_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення у справі апеляційним судом рішення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 залишається без змін, то з відповідача належить стягнути в дохід держави вказаний судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 29 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухар С.В.