Номер провадження: 22-ц/813/2342/21
Номер справи місцевого суду: 517/8/18
Головуючий у першій інстанції Меєчко О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 517/8/18

Номер провадження: 22-ц/813/2342/21

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Меєчка О.М. 07 лютого 2018 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до Фрунзівського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03 листопада 2009 року в сумі 80 029,02 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 3 854,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6 7864,46 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4 022,68 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 3 787,10 грн.. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 1 600,00 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 03 листопада 2009 року, остання отримала кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов укладеного кредитного договору, станом на 30 листопада 2017 року утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що свідчить про порушення положень статей 598, 599 ЦК України та законних прав Банку, останній просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути на його користь із

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 80 029,02 грн., а також понесені судові витрати (а. с. 1 2 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції та обґрунтування його висновків

Заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області

від 07 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2009 року б/н у розмірі - 80 029,02 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 3 854,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6 7864,46 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4 022,68 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 3 787,10 грн..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у порушення вимог укладеного кредитного договору та законодавства не повернула Банку кредит та відсотки за його користування. У зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача (а. с. 38 - 40).

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 лютого

2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (матеріали справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення а. с. 21 - 23).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) ОСОБА_1 не була належним чином сповіщена про дату, час та місце проведення судових засідань; 2) між Банком та ОСОБА_1 відсутній будь-який укладений письмовий кредитний договір від 03.11.2009 року; 3) позивачем у якості доказів надано тільки анкету-заяву від 03.11.2009 року; 4) Умови надання банківський послуг не можуть вважатись кредитним договором, оскільки цей документ не містить найменування сторін, що його уклали, реквізити сторін, дату, місце його укладання та їх підписи, що свідчили б про ознайомлення із викладеними умовами та згоду на їх прийняття та виконання; 5) підписана ОСОБА_1 анкета-заява окрім анкетних даних та бажаного кредитного ліміту, не містить жодних даних про умови кредитування (а. с. 49 - 53).

ОСОБА_1 також вказує на пропущені позивачем строки на звернення до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з тим, що дана цивільна справа розглядалась у відсутність відповідача, ОСОБА_1 була позбавлена можливості подати відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. Тому, звертається з відповідною заявою до апеляційного суду (а. с. 54).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відзиву на апеляційну скаргу не надало.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року (а. с. 49 - 55).

30.03.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла цивільна справа №517/8/18 на 55 аркушах (а. с. 56).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 58 - 59).

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 необхідно звернутися із заявою про перегляд заочного рішення до Фрунзівського районного суду Одеської області, а не в апеляційному порядку.

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а. с. 62 - 64).

Постановою Верховного суду від 23.09.2020 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (а. с. 90 - 95).

Постанова мотивована тим, що ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року було поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишено без задоволення.

23 жовтня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи №517/8/18 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, після їх перегляду Верховним судом України (а. с. 96).

28.10.2020 року Одеським апеляційним судом на адресу Фрунзівського районного суду Одеської області було надіслано запит про надання матеріалів з розгляду зави ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року (а. с. 98).

Матеріали вказаної заяви надійшли на адресу Одеського апеляційного суду 23 листопада 2020 року (а. с. 100).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишено без руху (а. с. 101).

02 лютого 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків (а. с. 106).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишено без руху (а. с. 109).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 114).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 117).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Публічну акціонерну товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 11.06.2021» (а. с. 119).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є повідомленим про розгляд справи в апеляційному суді.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 120).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 121).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (80 029,02 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

03.11.2019 року до Банку звернулася відповідачка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим нею було підписано заяву № б/н від 03.11.2019 року та було отримано кредит у розмірі 4 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 5 - 12).

Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухилялась від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала Банку кредитні кошти та інші передбачені договором платежі, у зв`язку з чим станом на 30.11.2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка складає 80 029,02 грн., яка до теперішнього часу не погашена.

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконала не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

У наданому Банком розрахунку заборгованості останній вказує, що станом на 30 листопада 2017 року заборгованість відповідача становить у розмірі 80029 грн. 02 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 3 854,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6 7864,46 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4 022,68 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 3 787,10 грн..

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідачка не спростувала доводи Банку щодо наявності заборгованості у розмірі 9 586,30 грн..

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позову Банку в повному обсязі. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 633, 634, 1048, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Доводи апелянта щодо неналежного сповіщення про час, дату та місце проведення судового засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 про судовий розгляд повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази. Разом з тим, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, письмових заперечень не надала. Тому, суд визнає її неявку без поважних причин.

Щодо заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Оскільки ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи та не скористалась правом надання відповідної заяви у суді першої інстанції, а тому відсутні підстави для розгляду даного питання у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на анкету-заяву від 03.11.2009 року, в якій відсутнє зазначення бажаного кредитного ліміту по платіжній карті, та на підписану ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено зокрема базова відсоткова ставка за користування кредиту - 2,5 % на місяць.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

Відповідачка ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України, Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

Так, згідно з наданим Банком розрахунком у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.11.2009 року, станом на 30 листопада 2017 року заборгованість відповідача становить у розмірі 80 029,02 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 3 854,78 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 6 7864,46 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 4 022,68 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 3 787,10 грн..

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вказані висновки узгоджуються зправовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, від яких не було відступлено у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року по справі № 358/384/19, від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідачкою не спростовано наявність заборгованості у розмірі 3 857,78 грн.. За таких обставин, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги Банку про стягнення з відповідачки коштів у сумі 3 854,78 грн. Доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обґрунтованими.

Правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею та комісію відсутні. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

3.4 Чи були і ким порушенні, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів колегія суддів приходить до висновку про порушення права Банку на повернення коштів у сумі 3 854,78грн., а тому це право підлягає захисту.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»підлягає частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат.

Банком понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції 1 600,00 грн. (а. с. 19), ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції 2 400,00 грн.,

Отже, з урахуванням частково задоволення позову, положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 5%, а саме з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у розмірі 2 200 гривень.

3.8 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою - с. Самійлівка, Фрунзівського (Захарівського), Одеської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рах. НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 03 листопада 2009 року в розмірі 3 854 (три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 78 копійок.

В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою - с. Самійлівка, Фрунзівського (Захарівського) району, Одеської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рах. НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе