Справа № 144/1339/21
Провадження № 2/144/712/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Германа О.С.,

секретаря судового засіданні Пігулі А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він ФОП ОСОБА_1 на початку 2012 року звернувся до відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької РДА з проханням про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди в АДРЕСА_1 . 04 вересня 2012 року від начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької РДА надійшов лист з повідомленням про відповідність державним будівельним нормам розміщення тимчасової споруди. 25.10.2013 відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Теплицької РДА позивачу видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 . В жовтні 2013 року позивач розпочав будівництво споруд для підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , а закінчив будівництво та розпочав експлуатацію в жовтні 2018 року. В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до сесії Маломочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області з заявою про надання дозволу на сервітутне користування земельною ділянкою для розміщення тимчасової споруди торговельного призначення та рішенням сесії від 04.06.2014 йому було надано даний дозвіл. 30 червня 2015 року між позивачем та Маломочульською сільською радою Теплицького району Вінницької області був укладений договір № 4 «Про встановлення особистого строкового сервітуту користування земельною ділянкою площею 0,01 га для розміщення тимчасової споруди торговельного призначення». Вказує, що відповідно до даного договору своєчасно сплачує земельний податок та орендну плату. Оскільки будівництво будівлі магазину здійснене позивачем, на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні, а також дана будівля не порушує права інших осіб, тому ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на самочинно побудоване приміщення магазину з господарськими допоміжними будівлями і спорудами загальною площею 155,7 м.кв.

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Від відповідача Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову, суд, керуючись положеннями ч. 4 ст.206 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що таке визнання суперечить закону.

Судом встановлено, що 25.10.2013 відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької РДА ОСОБА_1 було видано паспорт прив`язки двох стаціонарних тимчасових споруди по АДРЕСА_1 .

30 червня 2015 року між позивачем та Маломочульською сільською радою Теплицького району Вінницької області був укладений договір № 4 «Про встановлення особистого строкового сервітуту користування земельною ділянкою для розміщення тимчасової споруди торговельного призначення», щодо земельної ділянки, яка перебуває у власності Маломочульської сільської ради, площею 0,01 га.

Відповідно до довідки відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької селищної ради від 29.07.2021 № 85 в жовтні 2013 року було розпочато будівництво тимчасових споруд по АДРЕСА_1 , а в жовтні 2018 року було закінчено будівництво та почато експлуатацію.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 251 від 28 липня 2021 року будівлі магазину «Караван» присвоєно поштову адресу, а саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість магазину по АДРЕСА_2 становить 150113,00 грн.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2019 справа № 309/3887/17.

Разом з тим, з урахуванням положень вимог статті 15 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 , здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо оформлення права власності не звертався, а одразу звернувся до суду, що свідчить про відсутність спору про право.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області порушує, не визнає чи оспорює права ОСОБА_1 .

Оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту, а суд не може виходити за межі своїх дискреційних повноважень та підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинно збудоване приміщення магазину відмовити.

На підставі статей 15, 376 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10, 13, 81, 141, 178, 206, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя