ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/1165/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/673/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 687/1165/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року в складі судді Назарчука Р.В. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 42872 грн. 92 коп. та судових витрат в розмірі 428 грн. 73 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 26.07.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 зобов`язувався проводити щомісячно сплату на погашення кредиту, відсотків, комісії, однак взяті на себе зобов`язання не виконував і кредит належним чином не повертав.

Також зазначав, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердив, щодо ознайомлення та надання йому документів в письмовому вигляді.

Щодо встановлення та зміни тарифів, кредитного ліміту, відсоткової ставки Банк керувався п.п 1.1.3.2.3, п. 1.1.3.1.9 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань. Передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

А також, за п.2.1.1.12.9 боржник доручив списувати з будь-якого рахунку відкритого банку з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 30 квітня 2015 року має кредитну заборгованість в розмірі 42872 грн. 92 коп., яка складається з 32304 грн. 92 коп. - заборгованості тілом кредиту, 7632 коп. 61 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи : 500 грн. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 коп. штраф - (процентна складова). Вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 32304 грн. 92 коп. - заборгованість за кредитом, 7632 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 грн. штраф (процентна складова), а всього на загальну суму в розмірі 42872 грн. 92 коп. та 428 грн. 73 коп. судового збору.

В лютому 2021 року, ОСОБА_1 , не погоджуючись з таким рішенням, подав заяву про перегляд заочного рішення та просив скасувати рішення, посилаючись на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі №687/1165/15-ц було відмовлено.

Тому ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. ОСОБА_1 вказує, що не був належними чином повідомлений про розгляд справи, жодних листів, судових повісток чи копії позовної заяви з доданими матеріалами на його адресу не надходило. У зв`язку з тим, що завчасно не був повідомлений судом про розгляд справи, його право на судовий захист було порушено, оскільки не мав можливості вчасно ознайомитися з матеріалами справи, подати заперечення, що на думку апелянта, призвело до необ`єктивного вирішення справи та постановлення судового рішення.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що ніякого кредитного договору від 26 липня 2010 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» не було укладено, вважає доводи позивача безпідставними.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням нового судового рішення в цій частині з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 26 липня 2010 року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у 2019 році змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку: з терміном дії до квітня 2017 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 30 квітня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становила 42872 грн. 92 коп., яка складається з 32304 грн. 92 коп. -- заборгованості за кредитом, 7632 грн. 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. заборгованість за пенею та комісією, штраф - 500 грн. (фікована частина), 2017 грн. 76 коп. процентна складова.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що 26 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості.

Висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, пред`являючи вимоги про погашення кредиту Банк просив у тому числі, крім тіла (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 7632 грн. 61 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 417 грн. 63 коп., а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту - 500 грн. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 коп. - штраф (процентна складова).

На підтвердження своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 30.04.2015 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26 липня 2010 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Проте, підписана відповідачем анкета-заява від 26 липня 2010 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) порушення за зобов`язання та їх розміру.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом, неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що нарахування та стягнення на користь банку відсотків, пені, штрафів не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 - 7632 грн. 61 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. - заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 грн. штраф (процентна складова) не відповідає обставинам справи, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність банком позову в частині стягнення тіла кредиту.

Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення боргу, просив стягнути тіло кредиту в сумі 32304 грн. 92 коп.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки фактично отримані кошти позичальником банку, з урахуванням неодноразового збільшення ліміту кредитування, не повернуті, тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за неповернутим тілом кредиту, що згідно із розрахунком (арк.4) сказана в розмірі 32304 грн. 92 коп.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 323 грн. 04 коп.: (32304,92х100:42872,92=75,35%х428,73:100=323,04).

Доводи апеляційної скарги, що ніякого кредитного договору від 26 липня 2010 року апелянт з банком не укладав слід відхилити.

Так банком надано суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій міститься підпис апелянта, фотокопію його паспорта.

При цьому апелянт жодним чином не спростував підписання ним відповідної заяви, клопотань про призначення відповідних експертиз суду не заявляв, інших письмових доказів в обґрунтування своїх тверджень суду не надав.

Також необґрунтованим є твердження апелянта, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи на арк. 53, 54 наявні поштові повідомлення, а також розписка на арк. 55, де відповідач особисто розписався про отримання судової повістки на судове засідання 17 вересня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 7632 грн. 61 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. - заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 грн. штраф (процентна складова), а також 428 грн. 73 коп. судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення з нього 7632 грн. 61 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 417 грн. 63 коп. - заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина), 2017 грн. 76 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати в розмірі 323 грн. 04 коп. по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова