ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 619/3113/20

провадження № 22ц/818/845/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивачі Дергачівська місцева прокуратура Харківської області, Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) Дергачівського району Харківської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2020 року в складі судді Болибока Є.А.,

у с т а н о в и в:

В червні 2020 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) Дергачівського рай ону Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що за результатом перевірки щодо законності надання земельних ділянок державної власності на території Дергачівського району Харківської області 21 квітня 2020 року до ЄРДР внесені відомості № 0000070 за частиною першою статті 364 КК України та розпочате досудове розслідування щодо колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів. Встановлено, що 07 червня 2013 року Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області рішення щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:3161), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не вирішувалося та не приймалося. Зазначене підтверджується протоколом засідання 32 сесії 6 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07 червня 2013 року та листом голови сільської ради від 07 лютого 2020 року. Разом з тим, у подальшому ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 18 березня 2019 року подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по Ѕ частині кожній, які у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2020 року відчужили земельні ділянки ОСОБА_1 .

Зазначені обставини свідчать про відсутність у відповідача права на земельну ділянку, оскільки рішень сільської ради про передачу її у власність у встановленому законом порядку не вирішувалося, вона незаконно була вилучена із власності держави та у подальшому відчужена відповідачу, а тому підлягає поверненню.

Посилаючись на викладене, керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) Дергачівського рай ону Харківської області просив суд: витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку, площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:3161), на користь Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) Дергачівського району Харківської області.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , зокрема, з часу державної реєстрації ОСОБА_4 права на земельну ділянку, тобто з 04 червня 2013 року. Однак позов пред`явлено 24 червня 2020 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади, як законного власника, не з її волі, оскільки у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 не приймалося, а тому вона не набула право власності на неї та не могла її у подальшому відчужувати. Проте прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, оскільки порушення земельного законодавства щодо незаконного вибуття спірної земельної ділянки від власника були відомі позивачу ще у 2013 році, про що свідчить реєстрація земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:3161), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі за заявою ОСОБА_4

23 жовтня 2020 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко Андрій Григорович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що прокурор дізнався про порушення інтересів територіальної громади у 2013 році, тобто з часу реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за заявою ОСОБА_4 , є помилковим, так як не свідчить про обізнаність селищної ради, а також прокурора про відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_4 на користь третіх осіб у 2019 році.

Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) Дергачівського району Харківської області та ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 07 червня 2013 року Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області рішення щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:3161), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не вирішувалося та не приймалося. Зазначене підтверджується протоколом засідання 32 сесії 6 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07 червня 2013 року та листом голови сільської ради від 07 лютого 2020 року.

Рішенням 36 сесії 6 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (на даний час Малоданилівська селищна рада) від 04 жовтня 2013 року № 190 ОСОБА_4 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 у зв`язку з його невідповідністю вимогам статей 39, 60-62, частинам 2-3 статті 186-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Згідно з інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено, що право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано 25 травня 2020 року за ОСОБА_1 на праві власності.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на пред`явлений керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) Дергачівського району Харківської області позов, в якому, крім іншого, вказував про пропуск прокурором строку позовної давності (с. 81-84).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).

Частиною другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Крім того, за змістом статей 17, 122 ЗК України повноваження щодо розпорядження земельними ділянками із державної власності сільськогосподарського призначення у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів належать районним державним адміністраціям.

Відсутність рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) про відчуження майна означає, що воно вибуло поза його волею.

Ураховуючи встановлені судом першої інстанції обставини про те, що Черкасько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області рішень від 07 червня 2013 року щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:3161), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не приймала, вказана земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади, як законного власника, не з її волі, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що набуття у власність відповідачем спірної земельної ділянки відбулось з порушенням вимог чинного законодавства.

Щодо застосування судом першої інстанції позовної давності, то слід зазначити таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), а також в аналогічній справі у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 619/738/17 (провадження № 61-22690св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Встановивши, що право на пред`явлення позову у прокурора виникло з часу реєстрації спірної земельної ділянки за іншим власником, тобто з 2013 року, прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2020 року відчужили земельні ділянки ОСОБА_1 , проте з позовом до останнього про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння звернувся лише у червні 2020 року, тобто після спливу позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, суди першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора з підстав пропуску строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (статті 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський