Справа № 426/6449/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Малімон М.В.,

представника відповідача адвоката Малика Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фермерського господарства «ГРАНІТ 3С», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б., про скасування державної реєстрації іншого речового права, витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з даним позовом, змінивши в подальшому його предмет, до Фермерського господарства «Граніт 3С», із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б., в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 5,8055 га, розташованої за адресою: Луганська область, Сватівський район, Містківська сільська рада, пай № НОМЕР_1 , кадастровий номер :07:006:00006, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ЛГ № 005892, виданим 04.11.2002 року. 10.05.2019 року вона дізналась про проведення державної реєстрації речового права оренди ФГ «Граніт 3С» на належну їй земельну ділянку на підставі договору оренди землі б/н від 20.03.2018 року. Після цього вона отримала копію самого договору оренди землі б/н від 20.03.2018 року, вивчивши який виявила, що на останній сторінці, в графі підписання договору сторонами, підпис від її імені виконаний не нею, а іншою особою. Вважає вказаний договір недійсним та просить витребувати від ФГ «Граніт 3С» на користь ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку площею 5,8055 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:006:00006 та скасувати запис про інше речове право, номер запису 25659201, вчинений 10.04.2018 року державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Людмилою Борисівною, вид іншого речового права право оренди земельної ділянки, строкове платне користування земельною ділянкою кадастровий номер :07:006:00006.

05.07.2019 року представник відповідача адвокат Малик Д.О. надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що голова ФГ «Граніт 3С» - Латишев С.Г. відповідно до статуту мав право підписувати оспорюваний договір оренди. Позивачка в свою чергу підписувала оспорюваний договір особисто та отримувала визначену у договорі орендну плату, про що свідчать її підписи у відомості на виплату грошей та видані прибуткові касові ордери. Вважає даний позов та обставини викладені в ньому необґрунтованими та такими, що мають на меті ввести суд в оману, а тому просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області, постановленою 12 червня 2019 року було відкрите загальне позовне провадження у справі з єдиним унікальним № 426/6449/19.

03 жовтня 2019 року Сватівський районним судом Луганської області було постановлено ухвалу, якою було витребувано від ФГ «Граніт 3С» оригінал договору оренди землі б/н від 20 березня 2018 року, зареєстрований суб`єктом державної реєстрації прав, про що у Державному реєстрі прав на нерухоме майно вчинено запис від 10 квітня 2018 року за № 25659201 та оригінал відомості на виплату грошей № 1 за листопад 2018 року, складеної 20 листопада 2018 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 02 листопада 2020 року було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: 1) чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 , який розташований між друкованим текстом «Орендодавець» та «МП» в розділі «Реквізити сторін» на останній сторінці письмового документа: договір оренди землі від 20.03.2018 р., зареєстрований суб`єктом державної реєстрації прав, про що у Державному реєстрі прав на нерухоме майно вчинено запис від 10.04.2018 р. за № 25659201, ОСОБА_1 чи іншою особою? 2) чи виконаний рукописний текст в графі «№ з/п 21» на останньому аркуші письмового документа: відомість на виплату грошей № 1 за листопад 2018 р. від 20.11.2018 р., який розташований в стовпчиках «Підпис про одержання» та «Примітки» і складається з словосполучення «получено особисто», ОСОБА_1 чи іншою особою? 3) чи виконаний підпис в графі «№ з/п 21» на останньому аркуші письмового документа: відомість на виплату грошей № 1 за листопад 2018 р. від 20.11.2018 р., який розташований в стовпчику «Примітки», ОСОБА_1 чи іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (Луганська область, м. Рубіжне, вул. Визволителів, буд. 22), на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 12 січня 2021 року, у зв`язку з отриманням 30.12.2020 року висновку судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі було відновлено.

18 травня 2021 року, ухвалою Сватівського районного суду Луганської області закрите підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

30 липня 2021 року ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було забезпечено позов, шляхом заборони будь-якій особі, уповноваженій виконувати функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснювати будь-які дії, приймати рішення та вносити інші записи про речове право оренди земельної ділянки площею 5,8055 га, розташованої за адресою: Луганська область, Містківський район, Містківська сільська рада, пай № НОМЕР_1 , кадастровий номер :07:006:0006, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 426/6449/19 законної сили.

Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, тощо) у цивільній справі судом не вживалось.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача адвокат Лісечко О.С. в судовому засіданні присутнім не був, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В раніше проведених судових засіданнях надав суду пояснення, аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Малик Д.О. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні запереченням викладеним у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову, так як висновок експерта зазначає про можливість виконання підпису позивача іншою особою та не виключає, що він міг бути зроблений нею особисто.

Державний реєстратор Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б. у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, надала суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність.

Вивчивши доводи позовної заяви, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до Державного акта про право приватної власності на землю серії І-ЛГ № 005892, виданого 04 листопада 2002 року Містківською Радою народних депутатів на підставі рішення 4 сесії 24 скликання Містківської Ради народних депутатів від 15 жовтня 2002 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,8055 гектарів, яка розташована на території Містківської сільської ради, пай № 61, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14, т. 1).

Як вбачається із матеріалів справи 20 березня 20018 року між ОСОБА_1 (орендодавець), з однієї сторони, та Фермерським господарством «Граніт 3С» в особі голови Латишева С.Г. (орендар), з другої сторони, був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар Фермерське господарство «Граніт 3С», приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Луганської області. Так, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,8055 га, кадастровий номер :07:006:0006, строком на 20 (двадцять) років. Згідно з пунктами 33-34 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. При цьому, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 36 договору). У пункті 40 договору сторони дійшли згоди, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Зазначений договір зареєстровано державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Дудник Л.Б. від 10.04.2018 року про що вчинено відповідний запис за № 25659201 (а.с. 119 - 120, т. 1).

Згідно відомості на виплату грошей № 1 за листопад 2018 року від 20.11.2018 року, ОСОБА_1 отримала в рахунок орендної плати 5711,90 гривень (а.с. 127, т. 1).

З Висновку судової почеркознавчої експертизи № 19/113/7/7-214е від 18.12.2020 року, складеного судовим експертом Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на виконання ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 02 листопада 2020 року, встановлено, що 1) Підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі «Орендодавець», у розділі «Підписи сторін» договору оренди землі від 20.03.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Граніт 3С», в особі голови Латишева Сергія Григоровича, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :07:006:0006, загальною площею 5,8055 га, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. 2) Рукописний запис «получено особисто», розташований у графі № 21 у розділах «Підпис про одержання» та «Примітки» у відомості на виплату грошей № 1 за листопад 2018 року від 20.11.2018, виконано, ймовірно, ОСОБА_1 . Висновок надано у ймовірній формі у зв`язку із тим, що встановлені збіжні ознаки суттєві, однак не численні, а обмежений обсяг почергової інформації у досліджуваному рукописному записі не дає можливості виділити комплекс ознак, необхідний для вирішення запитання в категоричній формі. 3) Підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі «Примітки», у стовпчику № 21 відомості на виплату грошей № 1 за листопад 2018 року від 20.11.2018 року, виконано, ймовірно, ОСОБА_1 . Виявити більшу кількість інформативних ознак, не виявилось можливим внаслідок простоти будови досліджуваного підпису (а.с. 80-110, т. 2).

Даний висновок експертизи є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам статті 102 Цивільного процесуального кодексу України, отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає.

А тому висновок судово-почеркознавчої експертизи № 19/113/7/7-214е від 18.12.2020 року Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України приймається судом, як належний, допустимий та достовірний доказ в даній справі.

Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі» (далі - Закон України «Про оренду землі»), який є спеціальним в даному випадку.

Конституція України у статті 14 гарантує право власності на землю.

Так, частинами 1, 2 та 4 статті 13 й частиною 2 статті 14 Конституції України гарантовано, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності які рівні перед законом. Право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положеннями статті 41 Основного закону України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, й власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 статті 316, стаття 328, частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 2 та 4 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону й власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 Земельного кодексу України).

Аналогічне визначення поняття оренди землі міститься й у статті 1 Закону України «Про оренду землі».

У статті 13 вищезазначеного Закону України надано визначення договору оренди. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 зазначеного кодифікованого закону України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (частина 1 статті 407 Цивільного кодексу України).

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Як вбачається з частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України, так і у статтях 229 - 233 Цивільного кодексу України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою вказано вище статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, що прямо передбачено у пункті 3 статті 3 Цивільного кодексу України.

За загальним правилом частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 зазначеного нормативно - правового документу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору оренди) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частини 1 та 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Отже, Договір оренди землі, може бути визнаний в судовому порядку недійсним з підстав, встановлених статтею 215 Цивільного кодексу України. Так, частиною 1 вищевказаної норми права передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.

Вимагаючи витребувати від ФГ «Граніт 3С» на користь ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку площею 5,8055 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:006:00006 та скасувати запис про інше речове право, номер запису 25659201, вчинений 10.04.2018 року державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Людмилою Борисівною, позивач вказує на ту обставину, що вона не бажала укладати договір оренди землі від 20 березня 2018 року, на підставі якого вищевказане речове право було зареєстроване і земельна ділянка перейшла у користування ФГ «Граніт 3С» , та не підписувала його.

Як вже зазначалося вище відповідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 19/113/7/7-214е від 18.12.2020 року, складеного судовим експертом Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на виконання ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 02 листопада 2020 року, встановлено, що 1) Підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі «Орендодавець», у розділі «Підписи сторін» договору оренди землі від 20.03.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Граніт 3С», в особі голови Латишева Сергія Григоровича, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :07:006:0006, загальною площею 5,8055 га, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Суд відзначає, що вказаний висновок експерта приймається судом як належний та допустимий доказ, оскільки як випливає зі змісту наданого висновку, в ньому вказано, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Представник відповідача вважаючи висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, мав право відповідно до статті 113 Цивільного процесуального кодексу України заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак такого клопотання до суду від нього не надходило. Також представник відповідача не скористався процесуальним правом надати відповідний висновок експерта з цих самих питань.

Отже, враховуючи, що спірний договір оренди землі від 20 березня 2018 року підписаний від імені орендодавця, ОСОБА_1 , іншою особою та враховуючи позицію позивача про те, що вона не бажала укладати вказаний договір, суд приходить до висновку, що вищевказаний договір укладений без волевиявлення одного із учасників правочину, а саме орендодавця ОСОБА_1 .

За таких підстав, договір оренди землі від 20 березня 2018 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем Фермерським господарством «Граніт 3С», щодо оренди земельної ділянки, площею 5,8055 гектарів, кадастровий номер :07:006:0006, є недійсним на підставі частини 3 статті 203 та частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Окрім того, дана позиція відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 479/1049/16-ц, провадження № 61-43242св18), де зазначено, що установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення орендодавця на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі статтей 203, 215 Цивільного кодексу України та застосування наслідків його недійсності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року (справа № 400/999/17 - ц, провадження № 61-37410св18) в якій зазначено, що оскільки спірний договір, який був укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, тому договір було укладено без волевиявлення позивача. За таких підстав, суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодекс України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Крім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з пунктами 6 та 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено недійсність правочину, а саме договору оренди землі, то витребування від ФГ «Граніт 3С» на користь ОСОБА_1 належної їй земельної ділянки площею 5,8055 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:006:00006 та скасування запису про інше речове право, номер запису 25659201, вчинений 10.04.2018 року державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Людмилою Борисівною, вид іншого речового права право оренди земельної ділянки, строкове платне користування земельною ділянкою кадастровий номер :07:006:00006, на думку суду, є ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 у відповідності до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому згідно пункту 2 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з проведенням експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Здійснюючи розподіл судових витрат , суд виходить з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Здійснюючи розподіл судових витрат , суд виходить з наступного:

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1536 гривень 80 коп. за дві вимоги немайнового характеру та з урахуванням уточненої позовної заяви ним було сплачено судовий збір у розмірі - 1733 гривень 20 коп. за вимогу майнового характеру, що підтверджується квитанціями №84 від 10.06.2019 року та №77 від 16.02.2021 року.

Згідно частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за позовну вимогу немайнового характеру, пред`явлену фізичною особою, ставка судового збору станом на 2019 рік становить 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.). За позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору станом на 2021 рік становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, позивачу змінивши предмет позову необхідно було доплатити за вимогу майнового характеру з урахуванням оцінки майна судовий збір у розмірі 964 грн. 80 коп.

Різниця у розмірі 768 грн. 40 коп. є надмірно сплаченим судовим збором, який може бути повернутий позивачу за його окремою заявою на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - Фермерського господарства «Граніт 3С» судового збору в розмірі - 2501 гривень 60 копійок та витрат на проведення експертизи по справі в розмірі - 900 гривень 48 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14 та 41 Конституції України, статтями 15, 16, 202, 203, 215, частиною 1 статті 216, частиною 1 статі 236, статтями 373, 407, 626, 628, 638, 792 Цивільного кодексу України, статтями 93 та 124 Земельного кодексу України, статтями 1, 6, 13 Закону України «Про оренду землі», постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та статтями 1 - 5, 7, 10 - 13, 17 - 19, 67, 76 - 81, 83, 89, 128 - 131, 133, 211, 214, 223, 235, частинами 1 та 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, 268, 272, 273,280 - 289, 315, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фермерського господарства «ГРАНІТ 3С», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б., про скасування державної реєстрації іншого речового права, витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки задовольнити.

Скасувати рішення Державного реєстратора Сватівської районної державної адміністрації Луганської області індексний номер 25659201 від 10.04.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0:07:006:0006.

Витребувати із чужого незаконного володіння фермерського господарства «ГРАНІТ 3С» та повернути ОСОБА_1 належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛГ 005892 від 04 листопада 2002 року, земельну ділянку, площею 5,8055га, яка розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер 0:07:006:0006.

Стягнути з фермерського господарства «ГРАНІТ 3С» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи №19/113/7/7-214е від 18.12.2020 року, проведеної Луганським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в сумі 900 (дев`ятсот) грн. 48 коп.

Стягнути з фермерського господарства «ГРАНІТ 3С» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1536(одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко