Справа № 296/5317/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секрктарі Рабчинській Я.В.,

розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №105315 від 21.08.2019р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна».

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 21.08.2019р. між нею та ТОВ «Лінеура Україна» в особі генерального директора Пшеничного А.І. було укладено договір позики №105315 в електронній формі. Договір оформлявся на сайті www.credit7.ua, в якому була інформація про те, що позика надається компанією під 0,01 %. Позивач зазначає, що лише після реєстрації та оформлення договору позики вона ознайомилась з усіма умовами кредиту та в силу своєї фінансової необізнаності не розуміла взятих на себе грошових зобов`язань. Позивач зазначає про надміру завищену процентну ставку від суми позики за користування позикою, визначену ТОВ «Лінеура Україна» в кредитному договорі. Підставою для визнання кредитного договору недійсним є введення позичальника в оману в частині, зокрема, порядку надання кредитних коштів, нарахування відсотків. Позивач зазначає, що через нечесні підприємницькі дії під час пропонування договору позики надавалась інформація, яка суперечить законодавству України, у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, необхідний для здійснення свідомого вибору. Позивач вказує, що не розуміла суть договору, не могла оцінити умови угоди, довірившись рекламним умовам.

Відповідач у відзиві просив суд ухвалити рішення про відмову в позові ОСОБА_1 . Вказав, що перед укладенням договору позивачу була надана необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема, і щодо розміру процентної ставки за кредитним договором. На думку відповідача, позивач не навела жодного аргументу, який би доводив, що умови договору є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та/або що позивач не була поінформована про всі істотні умови договору, що потягло б за собою визнання його недійсним.

Позивач та її представник в засідання суду не з`явились.

В заяві від 27.10.2020р. представник позивача ОСОБА_2 просив розгляд справи здійснювати у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 .

Директор ТОВ «Лінеура Україна» Пшеничний А.І. в заяві від 26.03.2021р. просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника відповідача, проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних справ - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Судом встановлено та не заперечується самим позивачем, що маючи намір скористатися послугами online-кредитування та отримати у кредит грошові кошти 21.08.2019 року позивач відвідала сайт www.credit7.ua, де шляхом заповнення особистих даних уклала договір №105315 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (надалі по тексту - договір) (а.с.6-10).

Як зазначено в договорі, приймаючи умови договору, ОСОБА_1 (клієнт) підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Пунктом 1.1 сторони погодили, що товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Відповідно до п.1.2 договору позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно п.1.3 договору сторони погодили наступну проценту ставку за користування позикою:

1.3.1 Акційна процентна ставка становить 1,90 процентів від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 договору.

1.3.2 Стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних).

У випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка відповідно до п.3.4, 3.5 договору.

Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом (п.1.6 договору).

В розділі №3 сторони погодили порядок повернення позики та нарахування / сплати процентів.

В додатку №1 до договору №105315 від 21.08.2019р. сторонами погоджено графік розрахунків, яким визначено, що не пізніше 20.09.2019р. ОСОБА_1 повертає позику та нараховані проценти в сумі 3140 грн. (2000 грн. сума позики та 1400 грн. сума нарахованих відсотків) (а.с.11).

Договір №105315 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, та додаток №1 до нього підписано директором ТОВ «Лінеура Україна» Пшеничним А.І. та ОСОБА_1 (електронним підписом), що свідчить про досягнення сторонами договору згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз змісту кредитного договору свідчить про наявність повної інформації щодо умов кредитування.

Позивач стверджує, що почала оформляти позику на сайті ТОВ «Лінеура Україна» www.credit7.ua, в якому була інформація, що позика надається компанією під 0,01 %., що ввело її в оману. Тільки після реєстрації та оформлення договору позивач ознайомилась зі всіма умовами кредитування та в силу фінансової необізнаності не розуміла всіх грошових зобовязань.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви долучено Протокол огляду веб - сайту з додатком фотографій сайту, який провів адвокат від 03.06.2020р. (а.с. 19), який, на переконання суду, не може бути належним та достатнім доказом введення позивача в оману, оскільки містить лише фрагмент головної сторінки Сайту з рекламою послуг, яка стосується пропозиції стати клієнтом Товариства та отримати перший кредит під 0,01%.

Як зазначає відповідач у відзиві та вбачається з матеріалів справи, на момент подачі заявки на отримання кредиту та укладення договору №105315 позивач вже була клієнтом ТОВ «Лінеура Україна», оскільки 31.07.2019 між позивачем та Товариством було укладено договір №70907 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого позивачу було надано кредит в сумі 1000,00 грн строком на 30 днів. Зазначений кредит позивачем погашено в повному обсязі, про що свідчить довідка ТОВ «Лінеура Україна» від 21.08.2019р.

Отже, укладаючи договір №105315 від 21.08.2019р. позивач отримала повторний кредит, а, відтак умови щодо першого кредиту стосовно неї не могли бути застосовані, та зображений в Протоколі фрагмент сторінки Сайту з рекламою першого кредиту жодним чином не міг ввести в оману позивача.

Окрім цього, на сайті працює кредитний калькулятор, за допомогою якого клієнт розраховує платежі по кредиту, суми переплати та загальну вартість кредиту. При цьому, при введенні клієнтом своїх ідентифікаційних даних, кредитний калькулятор розраховує платежі (надає інформацію) по кредиту персонально для такого клієнта.

Отже, здійснюючи дії щодо укладення договору №105315 від 21.08.2019р. , позивач отримала повну та достовірну інформацію щодо умов надання їй кредиту.

Перед підписанням Договору в ІТС ТОВ «Лінеура Україна» позивач підтвердила своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіши. Без підтвердження з ознайомленням вище перерахованої інформації технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання договору.

Отже, перед укладенням договору позивачу була надана вся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема і щодо розміру процентної ставки за кредитним договором.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вже зазначалось п. 1.3 договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 % річних).

Отже, враховуючи викладене, позивач не довела, що погоджена у договорі процентна ставка за користування кредитом є підвищеною, а її застосування згідно зі ст. 1048 ЦК України є несправедливою умовою договору та порушує її права.

Пунктом 4.4 договору встановлена відповідальність за прострочення повернення суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом - у вигляді пені у розмірі 22,00 грн. за кожен день існування порушення.

При цьому, відповідно до п.4.5 Договору сума нарахованих штрафних санкцій (штрафів, пені) за Договором не може перевищувати 50% від суми позики (кредиту).

Зазначене повністю відповідає вимогам п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач вжее користувалася послугами товариства, та попередній кредит на аналогічних умовах за відповідним договором погашено в повному обсязі, що також є підтвердженням її обізнаності з умовами кредитування, що діють у товаристві.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Звернувшись до ТОВ «Лінеура Україна» із заявою про отримання кредиту та ініціювавши укладення кредитного договору, позивач мала можливість ознайомитися з умовами кредитування, що розміщені на веб-сайті товариства, зокрема із встановленою процентною ставкою.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Позивач не навела жодного аргументу та не надала жодного доказу, які б доводили, що умови договору №105315 від 21.08.2019р. є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та/або що позивач не була поінформована про всі істотні умови договору, що потягло б за собою визнання договору недійсним.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 80, 81, 89, 263-265, 354 ЦПК, ст.ст.6, 203, 205, 207, 215, 626-628, 641, 644, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», адреса: 01135, м.Київ, вул.Багговутівська, 23.

Головуючий суддя В. П. Маслак