Провадження № 2/760/1815/21
Справа № 760/4585/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

представника позивача - Петрової О.В. (довіреність від 19.12.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позов та його обґрунтування

11.01.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Петрової О.В. (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 23 230,00 грн.

Позов обґрунтовано, зокрема, тим, що спірна квартира АДРЕСА_2 , належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності у рівних частинах. Обслуговуючою даний житловий будинок організацією є Житлово-будівельний кооператив (ЖБК) «Будівельник-3», який щомісяця виставляє рахунки по комунальним платежам (внескам на експлуатацію, поточний ремонт, утримання будинку та прибудинкової території).

У відповідності до ст. 360 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, ОСОБА_2 зобов`язаний був сплачувати 1/2 суми коштів ЖБК «Будівельник-3» за комунальні платежі (внески на експлуатацію, поточний ремонт, утримання будинку та прибудинкової території), натомість позивач за первісним позовом ухилявся та продовжує ухилятися від свого обов`язку по утриманню майна, що є у спільній частковій власності, а саме від сплати коштів за комунальні послуги та інших встановлених платежів.

В зв`язку з цим позивач з 2016 року одноосібно в повному обсязі вимушений був оплачувати всі комунальні платежі по кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою від ЖБК «Будівельник-3», від 26.12.2019 (Копію довідки та квитанцій про сплату додає).

За 2017 рік відповідно розрахункам, які щомісяця надавались ЖБК «Будівельник-3» було сплачено:

- Січень 2 124,31 грн.

- Лютий 1 995,84 грн.

- Березень 1 980,00 грн.

- Квітень, травень 802,37 грн.

- Червень, липень, серпень, вересень 1 696,80 грн.

- Жовтень 1 097,00 грн.

- Листопад 1 792,80 грн.

- Грудень 1 792,80 грн.

Загальна сума сплачених коштів: 13 281,92 грн.

1/2 суми коштів, які мав сплатити ОСОБА_2 утримання майна, що є спільною частковою власністю за 2017 рік складає: 13 281,92 грн : 2 = 6 641,00 грн.(борг);

Загальна сума заборгованості за 2017 рік , станом на 01.01.2020 складає: 6 641,00 грн (сам борг) +2 818,78 грн (інфляційна складова боргу) +399,01 грн (3% річних від простроченої суми) = 9 858,79 грн (Таблиця № 1 з розрахунком у додатках).

За 2018 рік було сплачено:

- Січень 2 028,06 грн.

- Лютий 2 028,06 грн.

- Березень 2 028,06 грн.

- Квітень 1 333,71 грн.

- Травень 723,67 грн.

- Червень, липень, серпень 723,67 грн.

- Вересень, жовтень, листопад, грудень 1 400,00 грн.

Загальна сума сплачених коштів: 11 712,57 грн.

1/2 суми коштів, які мав сплатити ОСОБА_2 утримання майна ,що є спільною частковою власністю за 2018 рік складає: 11 712,57 грн : 2 = 5 856,30 грн (борг);

Загальна сума заборгованості за 2018 рік, станом на 01.01.2020 складає: 5 856,30 грн (сам борг) +1 244,56 грн (інфляційна складова боргу) + 176,17 грн (3% річних від простроченої суми) = 7 277,03 грн (Таблиця № 2 з розрахунком у додатках).

За 2019 рік було сплачено:

- Січень 2 000,00 грн.

- Лютий 2 000,00 грн.

- Березень 1 500,00 грн.

- Квітень 1 000,00 грн.

- Травень 600,00 грн.

- Червень 630,00 грн.

- Липень 650,00 грн.

- Серпень 700,00 грн.

- Вересень, жовтень 1 100,00 грн.

- Листопад 2 000,00 грн.

Загальна сума сплачених коштів: 12 180,00 грн.

1/2 суми коштів, які мав сплатити ОСОБА_2 на утримання майна, що є спільною частковою власністю за 2019 рік складає: 12 180 грн : 2 = 6 090,00 грн (борг);

Загальна сума заборгованості за 2019 рік, станом на 01.01.2020 року складає: 6 090,00 грн (сам борг) + 3,54 грн (інфляційна складова боргу) + 0,50 грн (3% річних від простроченої суми) = 6 094,04 грн (Таблиця № 3 з розрахунком у додатках).

Відповідно загальна сума грошових коштів витрачених позивачем тільки на оплату комунальних послуг за 2017, 2018, 2019 роки до ЖБК «Будівельник-3» на утримання майна, що є у спільній частковій власності складає: 9 858,79 грн + 7 277,03 грн + 6 094,04 грн = 23 229,86 грн.

Позивач вказує, що на зауваження, нагадування, висловлені в телефонних розмовах, що те, що вони є братами та повинні разом дбати про спільне майно, про необхідність сплачувати комунальні платежі, що зазначена квартира потребує негайного ремонту, оскільки сантехнічні комунікації, електропровід знаходяться в аварійному стані та можуть спричинити аварійну ситуацію, що може призвести до непередбачених наслідків, зокрема завдати шкоди третім особам, не реагував, або віджартовувався

Також зазначено, що на прохання позивача Головою ЖБК «Будівельник-3» у вересні 2019 року було проведено візуальний огляд комунікацій у кв. АДРЕСА_2 на предмет виявлення тих, що знаходяться у вкрай аварійному стані та становлять загрозу виникнення аварійної ситуації, потребують негайної заміни.

Позивач стверджує, що за власний кошт мною провів заміну сантехнічного обладнання, труб в місцях загального користування в кв. АДРЕСА_2 також встаноиві лічильники обліку гарячого та холодного водопостачання.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що перебуває на пенсії та працює на посаді вчителя математики в Навчально-виховному комплексі «Міжнародний ліцей «МАУП»( Довідку з місця роботи додав), і йому самому дуже складно нести тягар утримання майна у повному обсязі у той час, як він є власником лише 1/2 його частини.

Процесуальні дії суду

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.03.2020 (суддя Жовноватюк В.С.) вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 99 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.03.2021 дану справу прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду на 25.03.2021.

Щодо явки учасників провадження у судове засідання

25.03.2021 в судове засідання з`явився представник позивача.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

25.03.2021 до суду надійшло клопотання від представника відповідача, в якому просить перенести розгляд справи в зв`язку з поганим самопочуттям.

Проте, суд враховує, що доказів на підтвердження неможливості явки у судове засідання 25.03.2021 до вказаного клопотання не додано, про можливість їх надання згодом не вказано.

При цьому, суд бере до уваги, що фактично розгляд даної справи триває вже понад рік.

Суд зазначає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

За змістом ч. 2 ст. 121 ЦПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд наголошує, що згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші).

Відзив та його обґрунтування

22.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування таких вимог ОСОБА_2 , зокрема, зазначає, що позов не визнає, в спірній квартирі в період за який позивач просить стягнути з нього кошти, він не проживав і будь-якими комунальними послугами не користувався, а тому відсутні підстави для стягнення з нього коштів.

Пред`являючи позов, позивач посилається на ст. 360 ЦК України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

На думку відповідача, даною нормою передбачені витрати, необхідні саме для належного утримання та функціонування майна, яке є спільною власністю, в той час як комунальні послуги не є тими витратами, які зазначені у ст. 360 ЦК України, оскільки згідно чинного законодавства надання послуг з теплопостачання та утримання будинку та прибудинкової території - здійснюється лише на підставі укладених цивільно-правових договорів між споживачами цих послуг та організаціями, які їх надають.

Відповідач наголошу, що в період, за який позивач проводив оплату спожитих комунальних послуг, він в даній квартирі не проживав і комунальними послугами не користувався.

Встановлені судом обставини справи

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

В серпні 2019 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні своєю власністю, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_2 та встановити порядок користування квартирою наступним чином: позивачу ОСОБА_2 виділити в користування окрему житлову кімнату, площею 14,6 кв.м.; відповідачу ОСОБА_1 - окрему житлову кімнату, площею 10,2 кв.м., інші приміщення в квартирі залишити в загальному користуванні.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 760/23128/19 (провадження №2/760/2167/20), з урахуванням ухвали суду від 28.09.2020 про виправлення описок, позов задоволено у повному обсязі

Постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2020 дане рішення від 10.08.2020 залишено без змін.

Встановлено, що ОСОБА_2 у спірній квартирі зареєстрований з 07.06.1980. А ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_4 .

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що сторони перебувають у родинних відносинах (рідні брати) та є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Кожному з них належить по 1/2 частці даної квартири.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартиру зареєстровано на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.11.2002 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. А право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартиру зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Матеріалами справи, зокрема, наявними копіями квитанцій, підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 2017-2019 р.р. самостійно здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги (внески на експлуатацію, поточний ремонт, утримання будинку та прибудинкової території) до ЖБК «Будівельник-3» на утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з наданого позивачем розрахунку, сума, яку заборгував позивачу ОСОБА_2 складає 23 229,86 грн.

Контррозрахунку відповідачем не надано.

Головний аргумент відповідача щодо заперечення позовних вимог зводиться до того, що він у визначений позивачем період часу доступу до квартири не мав та відповідними послугами не користувався, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 760/23128/19 (рішення Солом`янського районного суду міста Києві від 10.08.2020 та постанова Київського апеляційного суду від 30.11.2020).

Представник позивача у судовому засіданні наголошував, що витрати на утримання майна (квартири, що перебувають у спільній власності) з боку позивача насправді набагато більші, ніж наразі заявлено у позові, проте за відсутності відповідної доказової бази щодо вартості проведених ремонтних робіт та інших поліпшень квартири, заявлено до стягнення лише ту частину витрачених позивачем на утримання квартири коштів, розмір яких достеменно підтверджується наданими платіжними документами та відомостями ЖБК.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20) викладено наступну правову позицію:

«Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У ч. 1 ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири, відповідач житлово-комунальними послугами не користувалась, то відсутні підстави для стягнення з неї витрат за вказані послуги».

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 840,80 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 23 230,00 грн (двадцять три тисячі двісті тридцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич