РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 560/1793/18

Провадження № 22-ц/4815/382/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 позовом

відповідач: ОСОБА_2 , Моторне транспортне страхове бюро України, третя особи на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захарчук О.Л. на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді., повний текст рішення складено 14.12.2020 року у справі № 560/1793/18

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Моторного транспортного страхового бюро України, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодуванн шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивований тим, що 19 грудня 2015 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем MITSUBISHI GALANT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Центральна в с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області допустив наїзд на ОСОБА_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, котрі викликали довготривалий розлад здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №89 від 02.04.2016 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди також отримав механічні пошкодження його велосипед.

20 грудня 2015 року відомості про дорожньо-транспортну пригоду внесені до ЄРДР за №0000657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні він визнаний потерпілим.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 18690,83 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 50000 грн., та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , співвідповідача Моторного транспортного страхового бюро України, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вирішуючи питання про суму відшкодування понесених витрат не врахував усіх доказів щодо розміру матеріальних та моральних збитків позивача. Зокрема не врахував, що предметом позову є і відшкодування вартості пошкодженого велосипеда, коштів на лікування та моральних збитків заподіяних ДТП. Вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду враховуючи ст.1187 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, МТСБУ вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Позивач та його представник адвокат Захарчук О.Л. втретє не з`явились у судове засідання та до початку судового засідання адвокат подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він зайнятий у іншому судовому засіданні.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 19 грудня 2015 року близько 20 год. 20 хв. в с. Мочулище по вул. Центральна Дубровицького району Рівненської області сталася ДТП за участю автомобіля MITSUBISHI GALANT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_1 унаслідок якої останньому спричинено тілесні ушкодження які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, котрі викликали довготривалий розлад здоров`я, що підтверджується висновком експерта №89 від 02.04.2016 року.

20 грудня 2015 року відомості про дорожньо-транспортну пригоду внесені до ЄРДР за №0000657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнаний потерпілим.

Відповідно до Висновку експерта №89 від 02.04.2016 року ОСОБА_1 отримані наступні тілесні ушкодження, а саме у вигляді: закритого уламкового перелому верхньої та середньої третин лівого стегна зі зміщенням, закритих переломовивихів 2-3-4-5 п`ясних кісток лівої кисті зі зміщенням, закритого травматичного пошкодження внутрішньої бокової та обох хрестовинних зв`язок правового колінного суглоба з явищами вираженої функціонально-динамічної нестабільності, рваних ран верхньої і нижньої губи справа до спинки носа, переломів ребер 9-10 по задній поверхні справа, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, котрі викликали довготривалий розлад здоров`я.

Постановою слідчого від 24 січня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657 від 20 грудня 2015 року по факту порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та за фактом залишення в небезпеці ОСОБА_1 , за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України щодо ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу злочину.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першою цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за цих умов; причинний зв`язок між цією обставиною і завданою шкодою. У цьому випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Згідно із частиною другою статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки не була застрахована, з повідомленням до МТСБУ про ДТП ні потерпілий, ні володілець автомобіля не звертався, а тому немає підстав для покладення обов`язку відшкодувати потерпілому завдану шкоду на страховика. В такому випадку шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 , оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки.

При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами.

Убачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Дубровицькій ЦРЛ з 19 грудня 2015 по 28.12.2015 року, а з 28.12.205 по 18.01.2016 року перебував на лікуванні у Рівненській обласній клінічній лікарні, де йому були проведенні операції та поніс витрати на лікування на суму 32690,83 грн. Вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбання медикаментів, засобів медичного призначення, інших товарів та послуг за період з 28.12.2015 року по 18.01.2016 року, які знаходяться у матеріалах справи.

При визначенні розміру заподіяної шкоди суд врахувує характер та розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, який переніс ряд оперативних втручань, змушений на протязі тривалого часу проходити лікування. Зазначені обставини змінили його звичайне життя, призвели до зменшення працездатності, несення додаткових вимушених матеріальних витрат на лікування. Зазначені обставини підтверджують наявність у позивача моральних страждань та переживань у зв`язку з ДТП. Разом із цим суд враховує наявність грубої необережності потерпілого у виникненні шкоди, а також те, що вина іншого учасника ДТП не доведена.

Враховуючи, що ДТП сталася внаслідок необережності потерпілого, який перебував у станні сп`яніння, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було та він не мав можливості уникнути зіткнення, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування завданої матеріальної до 20 396 грн. та моральної шкоди до 5000 грн, оскільки саме груба необережність позивача сприяла заподіянню йому такої шкоди.

При визначенні розміру морального відшкодування суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 добровільно сплатив позивачу 25396 грн. Дана обставина сторонами не заперечується.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_2 матеріального та морального відшкодування.

Разом з тим, не підлягають до задоволення вимоги в частині стягнення шкоди заподіяної пошкодженням велосипеда, оскільки будь-які належні та достатні докази що вартості пошкодженого майна в матеріалах справи відсутні. Позивач клопотання про призначення товарознавчої експертизи не заявляв.

Враховуючи що суд неправильно застосував норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав..

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,ст.ст.1167,1187, 1193 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Захарчук О.Л. задовольнити частково.

Рішення на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного транспортного страхового бюро України, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодуванн шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 травня 2021 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.