Номер провадження: 22-ц/813/3706/21
Номер справи місцевого суду: 521/2949/18
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, визначення порядку користування майном,

встановив:

19 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її вселення, та про визначення порядку користування спірним майном згідно варіанту 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №02/19 від 24.01.2019 року.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що її чоловіку ОСОБА_5 за життя належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування останній подарував 1/3 частину вищевказаної квартири відповідачу ОСОБА_2 , який є сином від першого шлюбу відповідачки ОСОБА_1 (колишня дружина сина позивачки - ОСОБА_6 ).

2/3 частин спірної квартири належить позивачці на праві на спадщину за заповітом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджувала, що як власник позбавлена права вільно користуватись своєю власністю через перешкоди у вселенні в квартиру з боку відповідачів, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоду в здійсненні права власності на 2/3 квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення у спірну квартиру.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом:

- виділення у користування ОСОБА_4 житлової кімнати «2» площею 13,3 кв.м., житлової кімнати «5» площею 12,7 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м.

- виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати «3» площею 16,3 кв.м..

- залишення в загальному користуванні співвласників коридору площею 6,1 кв.м., комори площею 2,2 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., туалету площею 0,9 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року, в частині встановленого порядку користування квартирою, та постановлення нового в цій частині, яким відмовити у задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою у варіанті запропонованому позивачкою.

Заявники апеляційної скаги просили встановити інший порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом:

-виділення у користування ОСОБА_4 житлової кімнати площею 16,3 кв.м.,

- виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 13,3 кв.м.,

- виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнати площею 12,7 кв.м., балкону площею 0,9 кв.м.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коридору площею 6,1 кв.м., комори площею 2,2 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., туалету площею 0,9 кв.м.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 27.01.2021 року, на 13.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 165-174).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.176), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Що стосується заяви представника відповідачів у справі та заявників апеляційної скарги ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи від 26.01.2021 року (а.с.175-176), то колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення розляду справи, оскільки за заявою ОСОБА_7 від 03.07.2020 року, розгляд справи вже двічі відкладався: з 02.04.2020 року на 08.07.2020 року, потім з 08.07.2020 року на 27.01.2021 року (а.с.145-146, 161-162).

З цих підстав, та враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у тому числі відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_7 (а.с.104-106, 169-174), а також з урахуванням того, що дана справа розглядається в суді апеляційнох інстанції більше року, колегія суддів вирішила слухати дану справу у відсутність учасників справи, у письмовому провадженні, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому колегією суддів також враховано, що за змістом ст. 368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 01.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджаться своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд обгрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5 за життя на праві власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.07.2000 року, № НОМЕР_1 (а.с.8).

22.07.2000 року ОСОБА_5 подарував 1/3 частину вкааної квартири відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим Ю.М., зареєстрованим в реєстрі за №5804 (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.11.2016 року, актовий запис №11497, (а.с.21).

2/3 частини спірної квартири після смерті ОСОБА_5 успадкувала його дружина - позивачка ОСОБА_4 , що ідтверджується віповідним свідоцтвом про право на спадщину від 24.05.2017 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87926633 від 24.05.2017 року (а.с.11, 12).

Відповідачі та третя особа на час вирішення спору проживають у спірній квартирі, що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку від 31.01.2018 року (а.с.15).

При цьому суд правильно виходив із того, що за час розгляду справи в суді першої інстанції сторони не дійшли згоди з приводу позовних вимог.

Суд також правильно вказав, що за ст. 358 ЦК України право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість, однак, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування встановлює суд.

Співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Оскільки у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції обгрунтовано виділив у користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому суд також правильно допустив можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц.

Таким чином, оскільки на час розгляду справи сторони не досягли згоди щодо врегулювання спору мирним шляхом, домовленості про порядок користування спірною квартирою немає, то суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачки про її вселення у спірну квартиру і встановлення порядку користування нею, між співвласниками, відповідно до їх долей у праві спільної часткової власності.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із того, що виходячи з висновку експерта № 02/19 від 24.01.2019 року судової будівельно-технічної експертизи, та враховуючи існуюче об`ємно-планувальне рішення та площі житлових кімнат, при дотриманні вимог діючих нормативно-правових актів з відступом від часток співвласників, вважається можливим встановити порядок користування спірною квартирою згідно позовних вимог по 2-му варіанту судової будівельно-технічної експертизи.

Доводи заявників апеляційної скарги про те, що інші учасники справи, які належним чином зареєстровані у спірній квартирі, факично позбавлені права користування нею, є безпідставними, оскільки при ухвалені рішення суд виходив із непорушності права вланості і захисту цього права, що регулюється цивільним законодавством. З цих підстав, застосування до спірних правовідносин норм житлового законодавства, з порушенням прав позивачки як власника 1/2 частини спірної квартири, є недопустимим

При цьому колегія суддів зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням права зареєстованих у спірній квартирі осіб жодним чином не вирішувались і не порушені.

З цих підстав, доводи заявників апеляційної скарги про те, що суд взагалі не прийняв до уваги ту обставину, що у спірній квартирі також зареєстровані відповідач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_3 , не виділивши в їх користування жодного приміщеня у спірній квартирі, є також безпідставними, так як суд вирішував питання саме відповідно до долей співвласників у спірній квартирі, на підставі цивільного законодавсва, з дотриманням прав позивачки у справі на володіння нею 1/2 частиною спірної квартири.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги не надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова