ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1008/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кутурланової О.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року, у складі судді Кузьміної О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" про визнання відсутності права, визнання дій зловживанням правом та порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, зобов`язання вчинити певні дії, зокрема повернення коштів, припинення зобов`язання,

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго", в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

--- визнати відсутність у відповідача з 01.05.2019 року права на нарахування на особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 та стягнення на свою користь коштів за комунальну послугу з постачання теплової енергії до моменту забезпечення технічної можливості її отримання у визначеному законом порядку;

--- визнати зловживанням правом дії відповідача з нарахування на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 та стягнення на свою користь боргу станом на 28.08.2018 року в сумі 12 884,62 грн;

--- визнати порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, дії відповідача з нарахування на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 та стягнення на свою користь оплати за послуги з постачання теплової енергії після 01.05.2019 року;

--- зобов`язати відповідача припинити дії із зловживання правом та з нарахування на особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 та стягнення на свою користь коштів за комунальну послугу з постачання теплової енергії до моменту забезпечення належною особою технічної можливості їх отримання позивачем у визначеному законом порядку;

--- зобов`язати відповідача повернути позивачу незаконно отримані внаслідок зловживання правом та порушення умов, визначених змістом зобов`язання про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, кошти в сумі 6256,04 грн, що були безпідставно стягнуті в рахунок виконання судового рішення;

--- зобов`язати відповідача повернути позивачу незаконно отримані внаслідок зловживання правом та порушення умов, визначених змістом зобов`язання про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії кошти в сумі 3077,23грн, що були стягнуті за фактично неотриману позивачем комунальну послугу з постачання теплової енергії;

--- припинити зобов`язання позивача та відповідача з приводу надання комунальної послуги з постачання теплової енергії неможливістю їх належного виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Позов обґрунтований наступним.

Він (позивач) є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок обладнано внутрішньобудинковою системою опалення, що під`єднана до розподільчої теплової мережі відповідача Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго", який є теплогенеруючою, теплопостачальною та теплосервісною організацією для мешканців цього будинку.

З жовтня 2009 року в його квартирі відсутня система опалення у зв`язку із повним фізичним її зносом, в квартирі відсутні тепловіддавальні поверхні (радіатори та трубопроводи системи опалення).

У 2014 році він (позивач) вже звертався до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним нарахування плати за фактично не надані послуги та про укладання належного договору на фактично надані послуги, але отримав відмову в задоволенні обох позовних вимог (справа №668/14982/14-ц).

Відмову у припиненні нарахувань за фактично надані послуги було вмотивовано тим, що відключення від послуг було проведено з порушенням встановленого порядку, який в той час регулювався Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок №4).

Відмову від укладання належного договору для оплати за фактично надані послуги суд мотивував тим, що позивач взагалі не отримує жодних послуг внаслідок відсутності у його квартирі системи централізованого опалення.

Після 28.08.2018 року - дати набрання чинності судовим рішенням Апеляційного суду Херсонської області у справі №668/14982/14-ц - з 01 травня 2019 року набув чинності Закон України від 09.11.2017 року "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон №2189), внаслідок чого відбулась зміна законодавства у сфері комунальних послуг. Всі законодавчі та нормативно-правові акти, що були підставою для ухвалення судового рішення у справі №668/14982/14-ц, або втратили чинність, або замість них було запроваджене нове регулювання, внаслідок чого правові наслідки ухваленого на підставі попередніх норм судового рішення дещо змінилися.

А саме, згідно з чинним з 01.05.2019 року законодавством у сфері комунальних послуг (Закон №2189 та Правила надання послуг з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року (далі - Правила №830)) споживач зобов`язаний оплачувати тільки фактично отриману комунальну послугу за фактично опалювальну площу і такою послугою є не послуга з центрального опалення, а послуга з постачання теплової енергії.

В абз.48 п.1 гл.1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2019 року №2494, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, надання визначення опалювальної площі об`єкта споживача, згідно з яким опалювальна площа - це загальна опалювальна площа об`єкта споживача без урахування площі лоджій, балконів, терас, а також площі приміщень, де відсутні тепловіддавальні поверхні (радіатори, регістри, стінки печей, трубопроводи систем опалення тощо), які безпосередньо не з`єднані з опалювальними приміщеннями дверними та іншими отворами.

З наведеного вбачається, що відсутність у його (позивача) квартирі тепловіддавальних поверхонь (радіатори та трубопроводів систем опалення) обумовлює, що в сенсі централізованого опалення його квартира взагалі не має опалювальної площі.

26.07.2019 року Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону № 2189, своїм наказом №169 затвердило новий Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води та скасувало попередній Порядок № 4, порушенням якого суди всіх існуючих в Україні інстанцій своїми рішеннями у справі № 668/14982/14-ц вмотивували пожиттєвий обов`язок позивача сплачувати повну вартість неотримуваних послуг з централізованого опалення без договору, тобто, без жодних зобов`язань збоку їх виконавця.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону № 2189 встановлює, що Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

З наведеного слідує, що встановлена та закріплена судовим рішенням у справі №668/14982/14-ц умова про недоцільність оформлення договірних відносин між позивачем та відповідачем обумовлює відсутність після 01.05.2019 року будь-яких їх взаємних зобов`язань з приводу послуг з централізованого опалення.

В абз. 3 п.14 Правил № 830 встановлено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України від 09.11.2017р. №2189-VIІ "Про житлово-комунальні послуги" не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) в такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Отже, з огляду на те, що на день набрання чинності Законом №2189 факт відокремлення квартири позивача від мережі централізованого опалення встановлений рішенням суду у справі № 668/14982/14-ц, її повторне відключення згідно з Порядком №169 не потрібне.

Таким чином, проведені відповідачем після 01.05.2019 року нарахування на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 є незаконними, а стягнення в рахунок створеного таким чином боргу коштів монетизованої пільги позивача з рахунку Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" - безпідставними.

Зважаючи на викладене, 28.05.2020 року він (позивач) звернувся до відповідача з нагадуванням про відсутність у нього фактичної можливості отримувати його послуги та з проханням поінформувати про стягнуті в їх оплату кошти шляхом надання виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Листом від 22.07.2020 року № 871-03-07 відповідач надав позивачу роздруківку нарахувань та оплат за період з травня 2018 року по червень 2020 року за його особовим рахунком, де незаконні маніпуляції з нарахуваннями на особовому рахунку позивача призвели до того, що відповідач штучно створив додатковий неіснуючий борг в 6628,58грн (оскільки замість встановленої судовим рішенням заборгованості станом на 28.08.2018 року відповідач визначив зобов`язання позивача у сумі 12884,62грн). Попри отримання плати за ненадані послуги за повним тарифом та повне погашення зобов`язання, що виникло внаслідок судового рішення, відповідач ще рахує за позивачем борг у 2738,10грн та додатково намагався та частково стягнув в рахунок вигаданого ним боргу в сумі 6628,58грн у незаконний спосіб 3890,48грн монетизованої пільги позивача (6628,58грн - 2738,10грн).

Першопричиною такої ситуації, що склалася, стало те, що система опалення в будинку позивача у 2009 році (через 50 років, що минули з часу вводу будинку в експлуатацію) вичерпала всі фізичні та технічні ресурси та підлягала капремонту, необхідність якого була встановлена судовим рішенням у справі №668/9307/13-а. Вказаним судовим рішенням також було встановлено, що організація та фінансування такого ремонту є обов`язком Херсонського міськвиконкому.

Таким чином, зважаючи на положення ст.19 Конституції України, відсутність у позивача технічної можливості отримувати послугу відповідача, а у останнього - надавати її належним чином, залежить не від сторін цього зобов`язання, які не мають обов`язку проводити капітальний ремонт системи опалення у квартирі позивача, а від третьої особи.

Відповідні кошти можуть бути стягнуті лише за фактично отримані послуги, що технічно неможливо.

Отже, до капітального ремонту дії відповідача з нарахування та стягнення боргових зобов`язань на особовому рахунку позивача є такими, що не відповідають змісту двостороннього зобов`язання, яким є комунальна послуга, та носять ознаки зловживання правом.

Така протиправна поведінка відповідача зі стягнення коштів в рахунок послуг, які фактично не отримані позивачем, стала можливою завдяки тому, що позивач відноситься до пільгової категорії громадян, для яких 75% вартості отриманих комунальних послуг сплачує держава, а кошти для цього спрямовуються органами соціального захисту із спеціального рахунку Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" за поданням виконавців таких послуг.

Існуюча схема виплати монетизованої пільги працює таким чином, що її отримувач/позивач в разі наявності заборгованості, яку штучно створив відповідач, жодним чином не впливає на рух коштів монетизованої пільги.

Внаслідок протиправних дій відповідача всі кошти монетизованої пільги спрямовуються на погашення боргу за теплопостачання, а всі інші комунальні послуги (утримання будинку, водо-, газо- та електропостачання) позивач змушений сплачувати на 100% власним коштом, внаслідок чого несе витрати, яких не має нести за законом, чим порушується його право на вільне володіння та розпорядження належним йому майном.

Відсутність у квартирі позивача з 2009 року системи централізованого опалення та всі обставини щодо причин її демонтажу встановлені рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.09.2017 року у справі №668/14982/14-ц.

У 2019 році позивач отримав проект електроопалення на квартиру.

27.07.2020 року квартиру позивача в черговий раз було оглянуто комісією у складі відповідача та обслуговуючої організації ТОВ "КП "Центр", складений якою акт в черговий раз підтвердив відсутність у квартирі системи опалення.

Таким чином, технічна неможливість отримання послуг позивачем не виключає жодних сумнівів.

Відповідно до пп.2 п.12 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунаьних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі (затвердженому постановою КМУ №373 від 17.04.2019 року (далі - Порядок №373)) монетизована пільга перераховується без відома пільговика з відповідного рахунку АТ "Ощадбанк" на підставі отриманих від виконавців послуг реєстрів нарахованих сум платежів у порядку, що передбачає першочергове погашення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Згідно з п.7 Порядку №373 наявність боргу унеможливлює отримання монетизованої пільги у готівковій формі.

Внаслідок штучно створеної відповідачем заборгованості позивач не має законної можливості готівкового отримання монетизованої пільги, а може лише спостерігати, як вся його монетизована пільга постійно та безпідставно перераховується виключно на розрахунковий рахунок відповідача, а всі інші комунальні послуги змушений оплачувати власним коштом.

09.07.2020 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою на вдвічі завищену у порівнянні з рішенням суду у справі №668/14982/14-ц суми боргу та з претензією про невідповідність кількісних показників послуг параметрам, передбаченим Типовим договором (затвердженим постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року), в якій наголосив на всіх особливостях існуючих взаємовідносин та на незаконності нарахувань за постачання теплової енергії. Однак листом від 23.07.2020 року відповідач повідомив, що жодних претензій не визнає, що відсутність системи опалення в квартирі є виключно проблемою її власника, і що вихід з ладу системи опалення в квартирі позивача є нічим іншим, як самовільним відключенням, яке обумовлює право відповідача на отримання плати за послуги з централізованого опалення без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов.

06.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити.

Відзив обґрунтований наступним.

Згідно рішенню Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2009 року № 628 "Про визначення виконавця послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зон експлуатаційної відповідальності", в частині рішення "Вирішив" зазначено, що виконавцем послуг з централізованого опалення мікрорайонів: "Шуменський", "Житлоселище", "Корабел", "Другий Таврійський", в центрі міста є Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго".

Статутом відповідача, а саме п. 2.2.1 Метою та напрямком діяльності підприємства є виробництво, транспортування і постачання теплової енергії.

Багатоквартирний будинок, де мешкає позивач, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання, відповідач є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Окрім того вказаний будинок обладнаний приладом обліку теплової енергії з 01.08.2018 року, та на опалювальну площу квартири позивача відбувається розподіл теплової енергії.

Оскільки споживачі будинку позивача не визначились з моделлю організації договірних відносин, на мешканців будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і на позивача, поширюються попередні договірні відносини. В зв`язку з цим, до вирішення питання моделі укладення договору є діючими "Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з нейтралізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджені постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р.

Тобто спірні правовідносини, що виникли, мають регулюватись цими Правилами, а не новими (затвердженими постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 р.), на які посилається позивач.

Також недоречним є посилання позивача на те, що він не є отримувачем послуги внаслідок того, що на дату набрання чинності Закону № 2189 спірна квартира відокремлена від мереж ЦО.

Вказав, що Верховний суд України у своїй постанові по справі № 668/14982/14-ц зазначив, що судом установлено, що централізоване опалення підведено до стояка у межах квартири, власником якої є ОСОБА_1 , і це свідчить про отримання ним житлово-комунальних послуг, які надає МКП "Херсонтеплоенерго", а відключення споживача від мереж централізованого опалення здійснюється на підставі його заяви у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання", однак рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування у спірних правовідносинах відсутнє.

Тобто в судовому порядку було встановлено незаконність відключення позивача від мереж централізованого опалення.

Окрім того, листом від 08.09.2016р. відповідач надавав позивачу роз`яснення щодо необхідності йому разом з КП "Центр" відновлення системи централізованого опалення в належній йому квартирі. Листом від 04.07.2018р. позивачу повторно наголошувалось на необхідності виконати підключення квартири до системи ЦО будинку. Також, 05.08.2020р. позивачу надано припис про встановлення, спільно з КП "Центр", радіаторів централізованого опалення, як це передбачено проектним рішенням житлового будинку.

Зауважив також, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що судовим рішенням у справі №668/9307/13-а відновлення технічного стану внутрішньо будинкової системи опалення в будинку позивача є обов`язком Херсонського міськвиконкому. Ухвалою ВАСУ, яка залишила в силі рішення судів попередніх інстанцій, зобов`язано Виконавчий комітет Херсонської міської ради розглянути питання щодо можливості включення будинку до титульного списку капітального ремонту житлового фонду за відповідним видом робіт.

Також вказує, що жодних дій по примусовому стягненню заборгованості МКП "Херсонтеплоенерго" не проводив, виконавчий лист по справі № 668/14982/14-ц щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 до виконавчих служб не пред`являвся. Самостійно позивач жодних платежів по своєму особовому рахунку не проводив, проте у відповідності до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, з листопада 2019 року по особовому рахунку позивача здійснюється перерахунок пільг у безготівковій формі з відповідного рахунку АТ "Ощадбанк". Вказані кошти перераховуються Мінсоцполітикою із державного бюджету, як соціальна пільга, яка гарантується державою. Актами перевірки технічного стану системи опалення квартири АДРЕСА_1 по Комбайновому провулку від 05.09.2016р. та 07.07.2020р. встановлено підведення стояків в межах квартири. Так, відповідно висновкам Верховного Суду України по справі № 6-1192 цс 15 підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг.

Також, позивачем не додано обґрунтованого розрахунку коштів, які він вимагає повернути. Відповідачем позивачу надавався лист від 22.07.2020 року з інформацією про рух коштів по особовому рахунку позивача. Так, за період з початку надходження пільг, а саме з листопада 2019 року по липень 2020 року надійшло 7333,81грн бюджетних коштів, як пільга. У грудні 2019 року сума в розмірі 6628,58грн була виведена з особового рахунку позивача поза баланс підприємства як така, що не підлягає стягненню відповідно до судового рішення по справі №668/14982/14-ц. Так погашення заборгованості відбувається за рахунок пільгових коштів, відповідно до нарахувань, які в опалювальний сезон проводить підприємство, а, як вже зазначалось, особисті кошти позивач не сплачував.

13.10.2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити у повному обсязі.

Послався на те, що доводи відповідача не спростовують позовні вимоги.

Вказав про те, що Статут відповідача набрав чинності 28.05.2020 року, попередній Статут не передбачав такої діяльності як надання послуг з центрального опалення. Тобто його положення не діяли в період спірних правовідносин.

Зазначив, що відсутність попередньо укладеного договору унеможливлює застосування до спірних правовідносин Порядку №630.

Вказав, що рішення Верховного Суду у справі №668/14982/14-ц стосується виключно послуг з централізованого опалення, а не послуг з постачання теплової енергії, що є предметом суперечки.

20.10.2020 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

Вказав, що Статут відповідача дійсно затверджений 27.05.2020 року, однак внесені зміни були тільки в розмірі статутного капіталу, аналогічні зміни були внесені рішенням Херсонської міської ради від 14.03.2019 року №1864 та від 05.06.2018 року №1396. Тобто жодного разу не змінювалась мате підприємства. Більш того, п.2.3 передбачає, що підприємство може здійснювати інші напрямки діяльності, а саме: надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (комунальні послуги).

Зазначив, що є безпідставним твердження позивача про те, що з 01.05.2019 року послуга з централізованого опалення (ЦО) не надається. При цьому вказав, що на теперішній час є чинним рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2019 року №628 "Про визначення виконавця послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання.. Воно є дійсним до прийняття нового, як б регулювало вказане питання.

Особливої уваги заслуговує той факт, що до 05.10.2020 року було чинним рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.12.2018 року №422 "Про встановлення МКП "Херсонтеплоенерго" тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню, теплову енергію для потреб релігійних організацій, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона". Тільки 05.10.2020 року було прийнято рішення №310 "Про встановлення МКП "Херсонтеплоенерго" тарифів на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії для потреб населення, релігійних організацій, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона". Тобто, до 05.10.2020 року відповідно до діючого на той час рішення по м. Херсону надавалась послуга з централізованого опалення. Крім того, вважає за можливе застосування до спірних правовідносин чинних на теперішній час Правил надання послуг з централізованого опалення… від 21.07.2005 року №630, оскільки рішення по справі №668/14982/14-ц з позивача було стягнуто заборгованість за послугу з централізованого опалення, тобто підтверджено наявність фактичних договірних відносин з приводу надання послуги з централізованого опалення.

Вказав, що відповідач не визнавав, що ним стягувались будь-які кошти з позивача, оскільки стягнення передбачає примусові дії, які відповідач не проводив. Відповідачем у відзиві тільки зазначався механізм взаємодії виконавця житлово-комунальних послуг з розпорядниками бюджетних коштів, що передбачено порядком (затверджений постановою КМУ №373 від 17.04.2019 року) використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплат пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг. Стягнення коштів відповідачем вказаним порядком не передбачено.

13.11.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких він просив уточнити п.3.2 прохальної частини позовних вимог, а саме просив повернути ОСОБА_1 незаконно отримані внаслідок зловживання правом та порушення умов, визначених змістом зобов`язання про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, кошти в сумі: 6256,04грн, що були безпідставно стягнуті в рахунок виконання судового рішення; 3077,23грн, що були стягнути за фактично неотриману ОСОБА_1 комунальну послугу з постачання теплової енергії.

При цьому зазначив, що за відсутності відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №668/14982/14-ц, згідно з яким позивач був зобов`язаний сплатити на користь позивача 6256,04грн, та за умови неперерахування особисто позивачем цієї суми відповідачу у добровільному порядку останній не мав жодного права включати цю суму нарахування на особовому рахунку позивача та стягувати її.

23.11.2020 року від відповідача до суду подано Додаткові письмові пояснення (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог), в яких ставиться питання про відмову у позові.

При цьому зазначено, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон) у своєму листі №7/10.1/7260-19 від 02.05.2019 року надало такі роз`яснення:

--- практична реалізація нововведень, передбачених Законом №2189, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг);

--- враховуючи особливості перехідного періоду (від моменту введення в дію Закону (01.05.2019 року) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону №2189 (тобто до 01.05.2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладених за правилами, визначеними цим Законом.

Мінрегіон у своєму листі №7/10.1/17275-20 від 20.10.2020 року надало такі роз`яснення:

--- до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом №2189… продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24.06.2004 року "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами) та Типового Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 року №630;

--- відповідно, в умовах дії "старих" договорів про надання комунальних послуг, до споживачів застосовуються тарифи, зокрема, на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які встановлювалися уповноваженими органами до 01.05.2019 року (до введення в дію Закону).

З огляду на вказане, на теперішній час є діючими Правила №630 та рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.12.2018 року №422 про встановлення тарифів на послугу з центрального опалення… Відповідно, в умовах перехідного періоду, не зважаючи на набрання чинності Законом №2189, підприємство продовжує надавати послугу з централізованого опалення, до часу укладення договорів, що будуть відповідати приписам Закону №2189 та постанови КМУ №830 від 21.08.2019 року "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії".

24.11.2020 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої він просив вважати обставини наведені ним у цій заяві належними підставами позову, що викладений у редакції заяви про зміну позовних вимог від 13.11.2020 року, а саме: повернути ОСОБА_1 незаконно отримані внаслідок зловживання правом та порушення умов, визначених змістом зобов`язання про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, кошти в сумі: 6256,04грн, що були безпідставно стягнуті в рахунок виконання судового рішення. Також просив не брати до уваги наведені в п.8.1 Позовної заяви підстави (те, що стосується посилань на роздруківку нарахувань, вказану у листі відповідача від 22.07.2020 року).

При цьому також послався на незаконність врахування суми 6256,04грн (стягнуті за рішенням суду у справі №668/14982/14-ц) як борг, оскільки відповідач ці кошти отримав не у виконавчому провадженні і не особисто від нього (позивача), а в інший спосіб, не передбачений для виконання судового рішення - з пільгового рахунку Мінсоцподітики в АТ "Ощадбанк", що є порушенням закону та нанесенням майнової шкоди позивачу.

Ухвалою суду від 25.11.2020 року було прийнято до спільного розгляду заяви позивача від 13.11.2020 року про збільшення позовних вимог та від 24.11.2020 року про часткову зміну підстав позову з вказаним позовом.

11.12.2020 року від відповідача до суду подано Відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому вказав, що він самостійно не проводив жодних дій щодо стягнення заборгованості з позивача за рішенням суду у справі №668/14982/14-ц. У грудні 2019 року вказана сума в розмірі 6628,58грн була виведена з особового рахунку позивача поза баланс підприємства як така, що не підлягає стягненню відповідно до судового рішення. Відповідно сума в розмірі 6256,04грн, що стягнута судом, продовжувала обліковуватися на особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 , оскільки підстав для її виключення з особового рахунку у підприємства відсутні, оскільки вказані кошти визнані судом заборгованістю саме по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 . Погашення заборгованості відбувається за рахунок пільгових коштів, проте підприємство не має впливу на розпорядника пільгових коштів (Мінсоцполітики, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад) та за відсутності владних повноважень не проводило жодних дій по стягненню заборгованості.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказав, що в описовій частині оскаржуваного рішення не згадується більша частина його (позивача) правової позиції, яка була викладена у позовній заяві, поясненнях та запереченнях. Правова позиція позивача фактично в повному обсязі була залишена без уваги, всі докази відхилено без мотивування, а мотивувальна частина рішення не містить посилань на норми Конституції України та Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з чинним з 01.05.2019 року законодавством у сфері комунальних послуг (Закон №2189 та Правила №830) споживач зобов`язаний оплачувати тільки фактично отриману комунальну послугу за фактично опалювальну площу і такою послугою є не послуга з центрального опалення, а послуга з постачання теплової енергії.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону № 2189 встановлює, що Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. З наведеної норми вбачається, що відсутність попереднього договору, укладання якого було заборонено рішенням суду у справі №668/14982/14-ц, обумовила відсутність у позивача будь-яких договірних зобов`язань перед відповідачем як до, так і після введення в дію Закону №2189.

На відміну від комунальної послуги з централізованого опалення, яка не має відношення до спірних правовідносин, обсяг фактичного споживання послуги з постачання теплової енергії піддається чіткому вимірюванню за допомогою комерційного засобу обліку цієї послуги, що технічно реалізовано у спірному будинку у відповідності до Закону №2189, внаслідок чого спожити комунальну послугу з постачання теплової енергії без тепловикористального обладнання технічно неможливо.

В абз. 3 п.14 Правил № 830 встановлено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України від 09.11.2017р. №2189-VIІ "Про житлово-комунальні послуги" не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) в такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Отже, норма абз. 3 п.14 Правил № 830 встановлює порядок відокремлення від мереж централізованого опалення виключно для тих квартир в багатоквартирних будинках, які відключатимуться після набрання чинності цією постановою, та не стосується квартир, які вже були відключені від мереж централізованого опалення на дату набрання нею чинності.

Новий Порядок відключення №169 та Правила №830 не мають зворотньої дії у часі та не поширюються на квартири, що були відключені до набрання ними чинності.

Також, зазначив, що суд не звернув увагу на те, що відповідно до пп.2 п.12 Порядку №373 (про надання пільг) монетизована пільга перераховується без відома пільговика з відповідного рахунку АТ "Ощадбанк" на підставі отриманих від виконавців послуг реєстрів нарахованих сум платежів у порядку, що передбачає першочергове погашення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. А згідно з п.7 Порядку №373 наявність боргу унеможливлює отримання монетизованої пільги у готівковій формі.

Отже, відповідач безпідставно нараховував на особовому рахунку позивача понад 12 тис. Грн боргу та щомісяця подавав до АТ "Ощадбанк" неправдиві відомості щодо вартості ненаданої послуги з постачання теплової енергії та отримував від держави всі призначені позивачу пільгові кошти, внаслідок чого останній вимушений був самостійно оплачувати повну вартість всіх інших комунальних послуг.

Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що організація та фінансування робіт з заміни радіаторів опалення та труб внутрішньобудинкової системи опалення будинку є обов`язком Херсонського міськвиконкому. Саме через експлуатацію їх протягом 51 року (з 1959р по 2010р) при нормі 40 років для радіаторів опалення і 30 років для трубопроводів, він був змушений у 2010 році демонтувати радіатори. А тому саме через це Херсонський міськвиконком є тією особою, протиправна поведінка якої унеможливила належну взаємодію між сторонами у цій справі, створивши обставину, за яку жодна із сторін спірного зобов`язання не відповідає.

Також зазначив, що судом не було враховано й того, що будинок позивача обладнаний приладом обліку теплової енергії з 01.08.2018 року, а тому відповідно до Закону №2119 "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" відповідач мав нараховувати плату за постачання теплової енергії за відповідним тарифом, а не за тарифом за послугу централізованого опалення, як була фактично.

При цьому його (позивача) квартира обладнана приладами електроопалення (електричними конвекторами) згідно з розробленим у встановленому порядку проектом.

Також вказав, що судом не було прийнято до уваги того, що відповідач, всупереч вимогам діючого законодавства про наявність лише двох способів виконання судового рішення (добровільно або в примусовому порядку за заявою стягувача) нарахував 6256,04грн, стягнуті за рішенням суду, на особовий рахунок позивача як борг за спожиті ним послуги, і таким чином у неправовий спосіб отримав ці кошти з пільгового рахунку Мінсоцполітики на ім`я позивача в АТ "Ощадбанк", що є порушенням закону та нанесенням майнової шкоди позивачу, чиї пільгові кошти згідно розподілу державного бюджету мали бути спрямовані на оплату його комунальних послуг, але було спрямовано на виконання судового рішення.

Також, зазначив, що суд не звернув увагу на те, що відповідач визнав окремі фактичні обставини: відсутність у квартирі позивача трубопроводів та радіаторів централізованого опалення; обладнання будинку позивача лічильником теплової енергії; встановлення вперше тарифу на постачання теплової енергії рішенням Виконкому Херсонської міськради №310 від 05.10.2020 року; вичерпання ресурсу експлуатації системи опалення у квартирі позивача до капремонту у 1999 році; віднесення, згідно Наказу №150 до робіт з капремонту роботи з заміни непридатних до подальшої експлуатації труб та радіаторів опалення; розмір частки витрат колишнього власника на фінансування першого після приватизації ремонту будинку (квартири), що експлуатується більше 40 років, складає, відповідно до додатку та Порядку №572, 100%; встановлення в квартирі позивача електричних конвекторів; непред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №668/14982/14-ц.

Також, вказав, що суд керувався законодавством, яке не регулює спірні правовідносини ("старим" Законом "Про житлово-комунальні послуги" №1875, Правилами №630 та Наказом №4), а також є хибними й незрозумілими висновки суду, зокрема такі: що послуга оплачувалася на підставі виставлених відповідачем рахунків (насправді жодних рахунків відповідач позивачу ніколи не надавав); що перед влаштуванням автономної системи опалення позивач не отримав відповідну проектну документацію (насправді наявний належним чином затверджений робочий проект приєднання електротермічного обладнання квартири позивача); що нібито між сторонами існують фактичні договірні відносини з централізованого постачання теплової енергії для опалення (насправді такі фактичні договірні відносини існують лише в судовій практиці і переважно у господарському судочинстві, коли обидві сторони таких відносин вчиняють фактичні дії, які свідчать про визнання ними умов договору); що згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати своє майно (насправді він не є дотичним до спірних правовідносин, оскільки позивач не може користуватися системою опалення через невиконання іншою особою обов`язку зі 100-відсоткового фінансування капремонту системи опалення).

Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що висновки Верховного Суду України (зроблені у постановах від 26.09.202р у справі №6-95цс12, від 11.11.2015р у справі №6-1192цс15) не стосуються спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства та через неподібність обставин. У тих інших справах позивачі мали намір відмовитися від системи централізованого опалення і при цьому факту демонтажу системи опалення внаслідок вичерпання нею ресурсу експлуатації не було. У цій же справі позивач не мав наміру відмовлятися від системи централізованого опалення, але був змушений демонтувати її складові (труби та радіатори) внаслідок вичерпання ними технічного ресурсу експлуатації ще у 1999 році та досягнення стану повної непридатності у 2010 році, що встановлено судом у справі №668/14982/14-ц, в якій також містяться докази того, що відповідач був своєчасно попереджений позивачем про непридатність системи, але той складати про це акт відмовився, внаслідок чого позивач згідно з Порядком №630 склав та підписав про це відповідний акт разом з сусідами.

Крім того, зазначив, що суд не врахував того, що позбавлення апелянта права на отримання пільги по оплаті комунальних послуг внаслідок зловживання з боку відповідача є прямим порушенням права на мирне володіння своїм майном, а примушування апелянта до сплати за теплову енергію, яку він фактично не споживає через відсутність у квартирі тепловикористального обладнання у зв`язку з начебто недотриманням ним порядку відключення, який втратив чинність, та за відсутності встановленої законом матеріальної відповідальності перед відповідачем за таке "недотримання" та будь-яких інших підстав для виникнення грошових зобов`язань перед останнім, само по собі є перевищенням наданих органам державної влади, зокрема судової, визначених Конституцією повноважень, згідно з якими вони можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Виписка із Статуту відповідача, дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджують юридичний статус відповідача, видом діяльності якого є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний) (а.с.26-28).

Відповідно до Статуту відповідача, а саме його п. 2.2.1, метою та напрямком діяльності підприємства є виробництво, транспортування і постачання теплової енергії.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , це сторонами не заперечується.

Згідно рішенню Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2009 року № 628 "Про визначення виконавця послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зон експлуатаційної відповідальності", в частині рішення "Вирішив" зазначено, що виконавцем послуг з централізованого опалення мікрорайонів: "Шуменський", "Житлоселище", "Корабел", "Другий Таврійський", в центрі міста є Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" (а.с.25).

Сторонами також не заперечується, що багатоквартирний будинок, де мешкає позивач, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання, відповідач є виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до довідки МКП "Херсонтеплоенерго" №35/105 від 05.10.2020р. зазначено, що згідно дислокації об`єкта теплопостачання, послуги по теплозабезпеченню жилого будинку АДРЕСА_2 надає МКП "Херсонтеплоенерго" в період з 01.10.2001 року до теперішнього часу. Вказаний будинок обладнаний приладом обліку теплової енергії з 01.08.2018 року (а.с.41).

Письмовий договір між позивачем та відповідачем на постачання теплової енергії відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не укладався, а послуга оплачувалася на підставі виставлених відповідачем рахунків.

Сторонами не заперечується, що до 05.10.2020 року було чинним рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.12.2018 року №422 "Про встановлення МКП "Херсонтеплоенерго" тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню, теплову енергію для потреб релігійних організацій, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона". 05.10.2020 року було прийнято рішення №310 "Про встановлення МКП "Херсонтеплоенерго" тарифів на теплову енергію та послугу з постачання теплової енергії для потреб населення, релігійних організацій, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона". Тобто, до 05.10.2020 року відповідно до діючого на той час рішення по м. Херсону надавалась послуга з централізованого опалення.

На розгляді суду перебувала справа № 668/14982/14-ц, на яку посилаються обидві сторони,за позовом Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" про визнання протиправними дій з нарахування платежів за централізоване опалення.

Судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у вказаній справі оприлюднені в ЄДРСР.

Первісний позов був обґрунтований тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, яке товариство подає у квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що оплата за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачем не здійснюється, позивач просив суд, з урахуванням уточнених вимог, стягнути з останнього заборгованість, що утворилася за період з 01 грудня 2001 року по 01 квітня 2014 року в розмірі 14855,06грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , поданий у лютому 2016 року, був обґрунтований тим, що у 2009 році чавунні радіатори та трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення в належній йому на праві власності квартири досягли повного фізичного зносу внаслідок вичерпання допустимого строку їх експлуатації, проте питання щодо їх заміни не було вирішено МКП "Херсонтеплоенерго", у зв`язку із чим він демонтував радіатори та труби у жовтні 2009 року та з цього періоду послуги з централізованого опалення не отримує. Також зазначив, що між ним та МКП "Херсонтеплоенерго" не існує договірних зобов`язань, оскільки відповідний письмовий договір сторонами не укладався. Вважав, що безпідставне накопичення комунальним підприємством неіснуючих боргів на особовому рахунку, що відкритий на його ім`я, без його відома та згоди є противоправними грошовими вимогами, а тому просив:

визнати противоправними дії МКП "Херсонтеплоенерго": з нарахування на відкритий на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 плати за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2010 року;

зобов`язати МКП "Херсонтеплоенерго" списати з особового рахунку № НОМЕР_1 як таку, що протиправно нарахована, плату за послугу централізованого опалення з часу отримання в серпні 2010 року письмового повідомлення про непридатний до використання стан радіаторів опалення в квартирі;

припинити подальше нарахування плати до укладення передбаченого чинним законодавством договору;

визначити розмір плати за послуги з централізованого опалення відповідно до фактичної потужності тепловикористального обладнання в його квартирі, що розраховується згідно з методикою затвердженою центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

з травня 2015 року розмір плати визначити з урахуванням наявних у нього пільг, як учасника бойових дій в розмірі 75% та додатково 25% протягом дії відповідних норм законодавства;

підготувати та надати йому формуляр або в іншій стандартній формі договір приєднання до надання послуг із централізованого опалення за ціною визначеною відповідно до фактичної потужності тепловикористання обладнання у його квартирі, з урахуванням наявних пільг на оплату.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 вересня 2017 року позов МКП "Херсонтеплоенерго" задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 8226,48грн, в решті первинного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову було відмовлено за необґрунтованістю

Рішення суду першої інстанції було мотивовано тим, що послуга з централізованого опалення є обов`язковою для забезпечення життєдіяльності людини і утримання будинку і відмовитися він неї можна лише за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання. Таким чином, самовільне відключення ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з теплопостачання.

При цьому, ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів того, що житлово-комунальні послуги йому не надавалися або були неналежної якості, а також докази звернення ним із претензією щодо надання неякісних послуг з теплопостачання і визначення розміру оплати до фактичної потужності з тепловикористання. Посилання ОСОБА_1 на визначення розміру плати за послуги з теплопостачання відповідно до фактичної потужності тепловикористання обладнання в квартирі, суд вважав необґрунтованим, оскільки відносини між виконавцем і споживачем у разі незадоволення останнього якістю наданих послуг врегульовані статтею 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якою у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Щодо вимоги позивача про визначення розміру плати за послуги з централізованого опалення з урахуванням пільг, то підставою нарахування оплати у відповідності до наявних у споживача пільг є надання ним виконавцю відповідних документів, якими підтверджено право на отримання пільг. Отже, позивач не позбавлений можливості вирішити це питання в установленому законом порядку.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 29 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП "Херсонтеплоенерго" заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 8226,48грн було змінено, а саме було зменшено розмір заборгованості за надані послуги з централізованого опалення до 6256,04грн. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Постанова апеляційного суду була мотивована тим, що, встановивши факт надання МКП "Херсонтеплоенерго" послуг з централізованого опалення мешканцям будинку, в якому розташована квартира ОСОБА_1 , самовільне відключення останнього від мереж централізованого опалення і несплати заборгованості за спожиті послуги, суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь МКП "Херсонтеплоенерго" заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, з урахуванням строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Встановивши наявність у ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, з 19 травня 2015 року пільги на оплату послуг з централізованого опалення, суд зменшив суму стягнутої з нього заборгованості з урахуванням цієї пільги.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на те, що, встановивши дійсні обставини справи і норми права, які їх регулюють, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання противоправними дій МКП "Херсонтеплоенерго" з нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення і зобов`язання підприємства списати з особового рахунку як таку, що протиправно нарахована, плату за ці послуги; припинення подальшого нарахування плати, тощо, а питання укладення між сторонами договору про надання послуг з теплопостачання може бути вирішено у позасудовому порядку, шляхом звернення до теплопостачальної організації, за відсутності у сторін протиріч з цього питання, про які суду при розгляді справи не повідомлено.

Апеляційний суд також встановив, що зібранні у справі докази не містять інформації щодо технічного стану радіаторів опалення в належній ОСОБА_1 квартирі на час їх демонтажу споживачем протягом жовтня-грудня 2009 року та встановлення останнім альтернативного опалення у вигляді електроконвекторів.

Постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій були залишені без змін (а.с.32-36).

Верховний Суд вказав, зокрема, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він послуги з централізованого опалення не отримував з 2009 року, оскільки встановив у належній йому на праві власності квартирі альтернативне (електричне) опалення, є безпідставними та на правильність висновків суду не впливають. Так, судом установлено, що централізоване опалення підведено до стояка у межах квартири, власником якої є відповідач, і це свідчить про отримання ним житлово-комунальних послуг, які надає позивач, а відключення споживача від мереж централізованого опалення здійснюється на підставі його заяви у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вчинення заходив щодо дотримання у суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних норм з питань складу, порядку розроблення та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення з покладанням витрат, пов`язаних з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, на споживача (пункти 24-27 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення), однак рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування у спірних правовідносинах відсутнє.

У своїх судових рішеннях суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій послалися на положення Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про теплопостачання", Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 із змінами та в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005р. №4 (із змінами від 6 листопада 2007 року №169).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що самовільне відключення позивача від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення його від оплати за послуги теплопостачання (така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 26 вересня 2012 р. у справі № 6-95цс12). Також суд виходив з того, що письмовий договір між позивачем та відповідачем на постачання теплової енергії відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не укладався, а послуга оплачувалася на підставі виставлених відповідачем рахунків. Також суд виходив з того, що продовження нарахування плати за послугу з централізованого теплопостачання позивачу відповідає чинному законодавству, теплопостачальна організація виконала свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а споживач зобов`язаний оплатити надані послуги. Також суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відключення від мереж централізованого опалення, а саме відповідної проектної документації, її затвердження, складання акту про відключення будинку чи квартири від мереж ЦО і ГВП, звернення позивача до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживача від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, а тому не є підставою для звільнення позивача від оплати за послуги теплопостачання. Також суд виходив з обов`язку позивача, відповідно до Закону України "Про житлово- комунальні послуги", як споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, суд виходив з того, що позивачем не надано обґрунтованих підстав для непроведення відповідачем нарахувань та відповідно причин для припинення зобов`язань між позивачем та відповідачем з приводу надання комунальної послуги.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Позивач посилається на те, що з 01 травня 2019 року введений у дію Закон України №2189 від 09.11.2017 року "Про житлово-комунальні послуги", внаслідок чого відбулась зміна законодавства у сфері комунальних послуг. Всі законодавчі та нормативно-правові акти, що були підставою для ухвалення судового рішення у справі №668/14982/14-ц, або втратили чинність, або замість них було запроваджене нове регулювання, внаслідок чого правові наслідки ухваленого на підставі попередніх норм судового рішення дещо змінилися. Зокрема, згідно з чинним з 01.05.2019 року законодавством у сфері комунальних послуг (Закон №2189 та Правила надання послуг з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати тільки фактично отриману комунальну послугу за фактично опалювальну площу і такою послугою є не послуга з центрального опалення, а послуга з постачання теплової енергії.

Також позивач посилається на абз.48 п.1 гл.1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2019 року №2494, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, відповідно до якого відсутність у його квартирі тепловіддавальних поверхонь (радіатори та трубопроводів систем опалення) обумовлює, що в сенсі централізованого опалення його квартира взагалі не має опалювальної площі.

На думку позивача на його користь свідчить також і затвердження нового Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води й скасування попереднього Порядку № 4.

Пославшись на п.3 Прикінцевих положень Закону № 2189 (який встановлює, що Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом), позивач вважає, що встановлена та закріплена судовим рішенням у справі №668/14982/14-ц умова про недоцільність оформлення договірних відносин між позивачем та відповідачем обумовлює відсутність після 01.05.2019 року будь-яких їх взаємних зобов`язань з приводу послуг з централізованого опалення.

Він вважає, що оскільки на день набрання чинності Законом №2189 факт відокремлення його квартири від мережі централізованого опалення встановлений рішенням суду у справі № 668/14982/14-ц, її повторне відключення згідно з Порядком №169 не потрібне.

Таким чином, як вважає позивач, проведені відповідачем після 01.05.2019 року нарахування на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 є незаконними, а стягнення в рахунок створеного таким чином боргу коштів монетизованої пільги позивача з рахунку Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" - безпідставними.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими й такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинного законодавства та законодавства, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Як зазначалося, судовими рішеннями у справі № 668/14982/14-ц, які набрали законної сили, встановлено, що позивач самовільно відключився у 2009 році від мереж централізованого опалення, а тому йому відповідачем обґрунтовано продовжується нарахування оплати за житлово-комунальні послуги.

У ч.1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Вказані вище положення визначалися Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №1875 від 24 червня 2004 року, який втратив чинність 01.05.2019 року.

01.05.2019 року введено в дію Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року № 2189.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону №2189 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону №2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Аналіз законодавства у сфері житлово-комунальних послуг свідчить про те, що:

--- практична реалізація нововведень, передбачених Законом №2189, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг);

--- враховуючи особливості перехідного періоду (від моменту введення в дію Закону (01.05.2019 року) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону №2189 (тобто до 01.05.2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладених за правилами, визначеними цим Законом;

--- до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом №2189… продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24.06.2004 року "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами) та Типового Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 року №630;

--- відповідно, в умовах дії "старих" договорів про надання комунальних послуг, до споживачів застосовуються тарифи, зокрема, на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які встановлювалися уповноваженими органами до 01.05.2019 року (до введення в дію Закону).

Про це також йде мова й у роз`ясненнях, даних у листах Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон) №7/10.1/7260-19 від 02.05.2019 року та №7/10.1/17275-20 від 20.10.2020 року (а.с.104-106; 107-109).

Отже, враховуючи зазначене, на теперішній час правовідносини між сторонами продовжують регулюватися діючими Правила №630 та рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.12.2018 року №422 про встановлення тарифів на послугу з центрального опалення. Аналогічною є й позиція відповідача.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що є необґрунтованими доводи позивача про те, що з 01.05.2019 року (дати введення в дію нового Закону України "Про житлово-комунальні послуги") відповідач не має права нараховувати йому оплату за послуги з постачання теплової енергії і що повторне відключення його квартири від мережі централізованого опалення згідно з Порядком №169 не потрібне.

З приводу доводів позивача про те, що його монетизована пільга постійно та безпідставно перераховується виключно на розрахунковий рахунок відповідача, а всі інші комунальні послуги змушений оплачувати власним коштом, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Наразі є чинним Порядок надання пільг на оплату житлово-комунаьних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №373 від 17.04.2019 року, який набрав чинності з 27.04.2019 року.

Відповідно до положень вказаного Порядку №373:

--- Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг, зокрема, постачання теплової енергії, постачання гарячої води (п.1);

--- пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються щомісяця у грошовій формі (готівковій або безготівковій), на придбання твердого палива і скрапленого газу - один раз на рік у грошовій готівковій формі (п.1);

--- виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ "Ощадбанк" договору (п.7);

--- пільга надається за заявою пільговика (п.7);

--- пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитої послуги з урахуванням суми пільги, перерахованої управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг або виплаченої таким пільговикам готівкою (п.7).

Відповідно до п.12 вказаного Порядку №373 (розділу "Виплата пільг у грошовій безготівковій формі") перерахування коштів з рахунка для виплати пільг на рахунки управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг здійснюється АТ "Ощадбанк" в такій послідовності:

1) управителі, об`єднання, виконавці комунальних послуг, які уклали з АТ "Ощадбанк" договори, подають щомісяця до 13 числа (включно) АТ "Ощадбанк" реєстри пільговиків разом з даними про облікові записи пільговиків, нараховані суми за спожиті послуги у попередньому місяці та загальні суми до сплати, що включають заборгованість (переплату) за попередні періоди окремо за кожним видом послуги, крім витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - реєстр нарахованих сум платежів пільговикам).

Форму реєстру нарахованих сум платежів пільговикам визначає АТ "Ощадбанк" та оприлюднює на власному офіційному веб-сайті.

Під час перерахування коштів з рахунка для виплати пільг на рахунки управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг АТ "Ощадбанк" утримує із сум нарахованих пільг комісійну винагороду у розмірі 0,7 відсотка суми платежу;

2) АТ "Ощадбанк" на підставі отриманих реєстрів нарахованих сум платежів пільговикам здійснює щомісяця до 18 числа перерахування коштів у розмірі нарахованих сум за спожиті послуги в попередньому місяці з рахунка для виплати пільг на рахунки управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг з наданням реєстрів нарахованих сум платежів пільговикам, у яких зазначається інформація про перерахування коштів.

Перерахування коштів за послуги (витрати) здійснюється у такій послідовності: постачання теплової енергії, постачання та розподіл природного газу або постачання та розподіл електричної енергії за наявності відповідного виду індивідуального опалення, постачання гарячої води, централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, постачання та розподіл електричної енергії, постачання та розподіл природного газу, поводження з побутовими відходами, послуги з управління багатоквартирним будинком, внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку.

Пільговик може визначити іншу послідовність перерахування коштів за послуги (витрати) шляхом подання відповідної заяви структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

У разі коли в реєстрах нарахованих сум платежів пільговикам не містяться дані про обліковий запис пільговика або відповідний обліковий запис пільговика відсутній в автоматизованих системах АТ "Ощадбанк", банк не здійснює переказ коштів управителям, об`єднанням, виконавцям комунальних послуг.

Отже, позивач отримує відповідні пільги, подавши заяву. А тому вважається, що він таким чином погодився з правилами, які регулюються вказаним Порядком №373, зокрема, з тим, що виконавці комунальних послуг, які уклали з АТ "Ощадбанк" договори, подають щомісяця до 13 числа (включно) АТ "Ощадбанк" реєстри пільговиків разом з даними про облікові записи пільговиків, нараховані суми за спожиті послуги у попередньому місяці та загальні суми до сплати, що включають заборгованість (переплату) за попередні періоди окремо за кожним видом послуги. Крім того, скаржник не скористався своїм правом визначити іншу послідовність перерахування коштів за послуги (витрати) шляхом подання відповідної заяви, хоча має таке право. Про це вказав у своєму поясненні і відповідач.

Таким чином і сума в розмірі 6256,04грн, що стягнута судом, продовжувала обліковуватися на особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 , як вказував відповідач, оскільки підстав для її виключення з особового рахунку у підприємства відсутні. Погашення ж заборгованості відбувається за рахунок пільгових коштів.

Позивачем жодними доказами не спростовано заперечення відповідача та не доведено незаконність його дій чи бездіяльності.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на зміну з 01.05.2019 року законодавства у сфері комунальних послуг, на те, що відсутність попереднього договору, укладання якого було заборонено рішенням суду у справі №668/14982/14-ц, обумовила відсутність у позивача будь-яких договірних зобов`язань перед відповідачем як до, так і після введення в дію Закону №2189, а також на те, що комунальна послуга з централізованого опалення не має відношення до спірних правовідносин. При цьому апеляційний суд виходить з того, що рішенням суду у справі №668/14982/14-ц жодним чином не було заборонено укладення договору, а було встановлено, що централізоване опалення підведено до стояка у межах квартири, власником якої є позивач, і це свідчить про отримання ним житлово-комунальних послуг, а також було встановлено самовільне відключення позивача від мереж централізованого опалення і несплати заборгованості за спожиті послуги. Як вже було зазначено, практична ж реалізація нововведень, передбачених Законом №2189, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг). А оскільки такого договору не укладено, то на теперішній час правовідносини між сторонами продовжують регулюватися діючими Правила №630.

Також, слід залишити поза увагою й посилання на його вимушеність через зношеність (внаслідок експлуатації протягом 51 року (з 1959р по 2010р) при нормі 40 років) демонтувати у 2010 році радіатори, а також на те, що Херсонський міськвиконком є тією особою, протиправна поведінка якої унеможливила належну взаємодію між сторонами у цій справі, створивши обставину, за яку жодна із сторін спірного зобов`язання не відповідає. При цьому апеляційний суд враховує те, що у справі №668/14982/14-ц судом встановлено, що зібранні у справі докази не містять інформації щодо технічного стану радіаторів опалення в належній ОСОБА_1 квартирі на час їх демонтажу. Тобто, позивач ОСОБА_1 безпідставно посилається на вимушеність через зношеність демонтувати радіатори. Отже, є безпідставними посилання позивача на те, що нібито бездіяльність Херсонського міськвиконкому призвела до ситуації, що склалася, яка звільняє його від обов`язку сплачувати за послуги центрального опалення.

Також, як такі, що не впливають на правильність прийнятого рішення, підлягають відхиленню посилання на те, що суд керувався законодавством, яке не регулює спірні правовідносини, а також на те, що з 01.08.2018 року будинок позивача обладнаний приладом обліку теплової енергії. При цьому апеляційний суд враховує те, що, враховуючи особливості перехідного періоду (від моменту введення в дію Закону (01.05.2019 року) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону №2189 (тобто до 01.05.2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладених за правилами, визначеними цим Законом. Тобто, до споживачів застосовуються тарифи, зокрема, на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які встановлювалися уповноваженими органами до 01.05.2019 року (до введення в дію Закону). Отже, відносно позивача, який самовільно відключився від мереж централізованого опалення, а тому має сплачувати за відповідну послугу, що і встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, не має жодного значення наявність чи відсутність обладнання будинку приладом обліку теплової енергії.

При цьому обладнання квартири позивача приладами електроопалення (електричними конвекторами) само по собі до спірних правовідносин жодного значення не має.

Також, не можуть бути прийняті до уваги й посилання скаржника на безпідставне нарахування відповідачем на особовому рахунку позивача заборгованості, на подання ним неправдивих відомостей щодо вартості ненаданої послуги з постачання теплової енергії, а також на отримання відповідачем у неправовий спосіб коштів з пільгового рахунку Мінсоцполітики на ім`я позивача в АТ "Ощадбанк". При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже зазначалось, позивач отримує відповідні пільги, подавши заяву, таким чином погодився з правилами, які регулюються вказаним Порядком №373, зокрема, з тим, що виконавці комунальних послуг, які уклали з АТ "Ощадбанк" договори, подають щомісяця до 13 числа (включно) АТ "Ощадбанк" реєстри пільговиків разом з даними про облікові записи пільговиків, нараховані суми за спожиті послуги у попередньому місяці та загальні суми до сплати, що включають заборгованість (переплату) за попередні періоди окремо за кожним видом послуги. Також він погодився і з черговістю перерахування коштів за послуги і, хоча має право на визначення іншої послідовності перерахування коштів за послуги, цим правом не скористався.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, визнання відповідачем окремих фактичних обставин, те, що деякі висновки Верховного Суду України не стосуються спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства, не впливають на правильність по суті прийнятого рішення.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 13 травня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.О. Бездрабко

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова