Справа № 456/4551/18 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/67/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представниць відповідача ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Гули Л.В. від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що Стрийський міськрайонний суд Львівської області під час розгляду даної справи неповно дослідив докази та не забезпечив встановлення дійсних обставин справи. Звертає увагу, що 07.02.2019 року Позивач звернувся до суду з клопотанням про виклик свідків в кількості 31 особи. Ухвалою суду задоволено клопотання Позивача та постановлено викликати та допитати в якості свідків 31 чоловік згідно списку викладеному в клопотанні. Однак суд першої інстанції не надіслав жодного разу виклик свідкам. Позивач не подавав до суду клопотання про відмову від допиту заявлених свідків. Таким чином суд першої інстанції допустив порушення процесуального закону та не сприяв встановленню дійсних обставин справи. Крім того, зазначає, що Стрийський міськрайонний суд, мотивуючи рішення суду, спотворив пояснення свідка ОСОБА_6 та передав їх у рішенні на свій розсуд. Також, вказує, що при дослідженні договорів на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони №553, та спостереження за станом системи ручної тривожної сигналізації на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони №554т судом допущено порушення порядку дослідження письмових доказів. Не дивлячись на те, що представником позивача зверталося увагу на зміст цих договорів, зокрема на визначення відповідальної особи за перевіркою справжності сигналізації та роботи тривожної кнопки, судом залишено поза увагою всі доводи позивача. Дослідження даного письмового доказу відбулося шляхом зачитування його назви, зміст судом не досліджувався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання апеляційної скарги, представників відповідачки - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 4, ч.3 ст.12, ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81, ч.2 ст. 78, ст.ст.76, 77, 80, 89, ч.2 ст. 95, ст. 141 ЦПК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11, ст. 43 Конституції України, ст. 2, ч.1 ст. 21, п.1 ч.1 ст. 36, ст.ст. 115,116 КЗпП України, лист Мінпраці від 13.05.10 № 140/13/116-10, ст.ст. 15, 21, 29, 30, 31 Закону України «Про оплату праці», рішення SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58 ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року, Проніна проти України, №62566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що 03.07.2018 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого працівник зобов`язаний виконувати роботу адміністратора залу: дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей, діяти згідно з посадовою інструкцією, дотримуватися правил з охорони праці та пожежної безпеки, а фізична особа зобов`язується: оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумованого обліку робочого часу з урахуванням 40 годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку відпрацьованого часу - 1 календарний рік, посадовий оклад згідно зі штатним розкладом, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар. 28.08.2018 трудовий договір розірваний сторонами за згодою сторін відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України. Суд встановив, що 22.08.2018 позивач подав відповідачу заяву про звільнення його за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, останнім робочим днем просив вважати 28.08.2018. Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.10.1976 ОСОБА_1 03.07.2018 прийнятий ФОП ОСОБА_3 на посаду адміністратора залу за трудовим договором. 28.08.2018 ОСОБА_1 звільнений з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Трудовий договір від 03.07.2018 розірвано 28.08.2018. Суд вказав, що позивач ОСОБА_1 підтвердив, що, звільняючись з посади адміністратора, він отримав на момент звільнення трудову книжку, усі належні розрахунки за заробітною платою та іншими платежами, а також відсутність претензій матеріального та морального характеру до свого роботодавця ФОП ОСОБА_3 (розписка ОСОБА_1 від 31.08.2018). Суд зазначив, що відповідно до посадової інструкції адміністратора залу, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 03.07.2018, адміністратор залу контролює організацію торгово-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладення товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг покупцям. Консультує покупців з питань розміщення товарів у магазині, наявності товарів у продажу, їх якості та цін. Контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів, правильне використання торговельно-технологічного обладнання. Вживає заходів щодо прискорення обслуговування покупців, створення для них комфортних умов торговельного обслуговування, запобігання і ліквідації конфліктних ситуацій, що виникають під час обслуговування покупців. Стежить за раціональним розміщенням продавців, контролерів, касирів на робочих місцях. Контролює додержання працівниками правил безпечного ведення робіт, протипожежного захисту, виробничої санітарії та гігієни, правил внутрішнього трудового розпорядку, тощо. Позивач ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_3 02.10.2018 із заявою про проведення з ним розрахунку в повному обсязі згідно з трудовим законодавством України та трудовим договором від 03.07.2018. Згідно опису Ф.107 «Укрпошта», 12.11.2019 позивачем скеровано на адресу Головного управління Держпраці у Запорізькій області скаргу та долучені до неї документи. Однак відповіді за результатами його звернення позивачем суду не надано. Суд встановив, що позивач реалізував своє право на працю та 03.07.2018 уклав трудовий договір з відповідачем, фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_3 . Шляхом підписання трудового договору позивач погодився з умовами праці, обов`язками та оплатою праці. На підставі письмової заяви позивача від 22.08.2018 останнього звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Суд вказав, що позивач власноручно підтвердив, що при звільненні він отримав трудову книжку та усі належні розрахунки по зарплаті та інших платежах, а також відсутність претензій матеріального та морального характеру до ФОП ОСОБА_3 . Суд встановив, що нарахування заробітної плати позивачу здійснювалося відповідно до Табеля обліку використання робочого часу, де зазначалися кількість відпрацьованих днів, годин, а також оклад (тарифна ставка), за яким здійснювалося нарахування. Згідно з Табелем обліку використання робочого часу за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 адміністратор залу ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 21 день, 84 години; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. Згідно з табелем обліку використання робочого часу за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 19 днів, 76 годин; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. Відповідно до таблиць розрахунку нарахувань за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 ОСОБА_1 нараховано 1776,89 грн., утримано всього 346,49 грн.; за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 нараховано 2091,97 грн. (в тому числі, компенсація за відпустку - 496,40 грн.), утримано всього 249,35 грн. Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000002774 від 23.07.2018 ОСОБА_1 виплачено 500,00 грн. Крім цього, згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003048 від 07.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 930,40 грн. Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003648 від 23.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 1000,00 грн. Крім цього, ОСОБА_1 28.08.2018 виплачено 842,62 грн., про що свідчить відомість на виплату грошей № ЮР000003851 від 28.08.2018.Таким чином, відповідачем згідно з вимогами чинного трудового законодавства забезпечено достовірний облік виконуваної позивачем роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці, на підтвердження чого долучено табелі обліку використання робочого часу за відпрацьований позивачем період, відомості на виплату грошей за липень та серпень 2018 року і таблиці розрахунку нарахувань. Зазначені докази суд вважав належними та допустимими, що спростовують твердження позивача про відпрацювання ним 638 годин, починаючи з 20.05.2019, та наявність заборгованості із заробітної плати в сумі 10 428,72 грн. Відтак відповідачем ФОП ОСОБА_3 дотримано вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належать позивачу при звільненні. Зазначені обставини не були спростовані позивачем у судовому засіданні. Крім цього, долучені до матеріалів справи відомості на виплату грошей, які містять його особистий підпис в графі про одержання, свідчать про обізнаність позивача щодо розміру заробітної плати, яка йому виплачувалася, та періоду здійснення таких виплат. Більше того, позивач у судовому засіданні не заперечив той факт, що трудовий договір підписано ним свідомо, добровільно та без будь-якого тиску. Суд зазначив, що не знайшли свого підтвердження покликання позивача, що фактичний допуск його до виконання трудових обов`язків відбувся 20.05.2018, оскільки вказані обставини не доведені позивачем належними та допустимими доказами. Як на доказ підтвердження даного факту, позивач посилався на відеозаписи з камер відеоспостереження, що знаходяться в магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також журнал обліку чергувань, куди заносилися відомості про чергування (факт прибуття на чергування), що засвідчувалося підписом. Крім цього, позивач стверджував про те, що перебуваючи на посаді адміністратора торгового залу, під час чергування його забезпечували спецзасобами, на підтвердження чого долучав копії документів, де зазначено дату, годину, прізвище позивача та його підпис про прийняття спецзасобів. Однак суд зазначив, що відеозаписи з камер відеоспостереження до матеріалів справи не долучені, клопотання про їх витребування позивач не заявляв, відтак такі твердження позивача є голослівними і такими, що не заслуговують на увагу. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться по АДРЕСА_1 , з 09.11.2017. Позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в липні-серпні 2018 року на посаду адміністратора залу. Магазин «Золотий вік» працює з 09:00 год. до 17:00 год. В магазині є два адміністратори залу, які працюють по 4 години по змінах, 1 зміна - з 09:00 год. до 13:00 год., 2 зміна - з 13:00 год. до 17:00 год. без вихідних. На зміні є 1 адміністратор та 2 продавці, може бути директор. В обов`язки адміністратора входить контролювати дотримання порядку в магазині, а також наявність товарів та їх викладення на вітрини. Жодних облікових журналів чергувань та видачі спецзасобів не ведеться, жодні спецзасоби адміністраторам залу не видаються. Магазин «Золотий вік» знаходиться під сигналізацією. Відкриття магазину та зняття його із сигналізації проводиться в присутності адміністратора. В магазині наявна кнопка тривожної сигналізації, яка є в кожного працівника магазину, охорону якого здійснює спеціальна охоронна фірма, з якою укладений договір. Оригінал письмового доказу, а саме: журналу обліку чергувань позивачем не надано, представник відповідача та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 заперечили наявність такого, а тому за відсутності вказівки щодо знаходження письмового доказу та неподання його оригіналу такий не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, а тому не бралися судом до уваги. Крім цього суд встановив, що 01.10.2016 між Управлінням поліції охорони у Львівській області в особі Стрийського МРВ УПО (в подальшому Виконавець) та ФОП ОСОБА_3 (в подальшому Замовник) укладено договір на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони № 553, відповідно до якого виконавець зобов`язується здійснювати охорону майна замовника на об`єкті, а саме: ювелірному магазині «Золотий вік» по АДРЕСА_1 , та обслуговування сигналізації на цьому об`єкті. Окрім того, 01.10.2016 між Управлінням поліції охорони у Львівській області в особі Стрийського МРВ УПО (в подальшому Виконавець) та ФОП ОСОБА_3 (в подальшому Замовник) укладено договір про спостереження за станом системи ручної тривожної сигналізації на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони № 554т, згідно з яким виконавець здійснює в інтересах замовника, починаючи з 01.10.2016, спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на об`єкті замовника - ювелірному магазині «Золотий вік» по АДРЕСА_1 ; у разі надходження на пункт централізованого спостереження (ПЦС) сигналу про спрацювання сигналізації забезпечує реагування наряду реагування (НР) для встановлення причин його надходження; виконавець надає послуги за цим договором з моменту здачі сигналізації, що встановлена на об`єкті, під спостереження і до моменту зняття її з-під спостереження відповідно до Інструкції з користування сигналізацією. Вищенаведені докази свідчать про те, що охорону майна ювелірного магазину «Золотий вік» по АДРЕСА_1 здійснює спеціалізована охоронна фірма Стрийський МРВ УПО на підставі вищевказаних договорів, що спростовує твердження позивача про видачу йому спецзасобів на підставі журналу обліку чергувань. Беручи до уваги наведене та враховуючи той факт, що всупереч вимогам ст. 76 ЦПК України позивачем будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження наявності заборгованості із заробітної плати не надано і, навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано всіх норм законодавства, що регулюють оплату праці, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 10428,72 грн., що є підставою для відмови в позові у цій частині. За таких обставин суд вважав, що до задоволення також не підлягає і вимога позивача про стягнення моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд поклав на позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими - не доведені.

19.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ФОП ОСОБА_3 , у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

?стягнути із відповідача на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 10 428, 72 грн.;

?стягнути із відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 7 000, 00 грн.;

?стягнути із відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 03.07.2018 між ним та фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману робочу працю, ОСОБА_3 укладено трудовий договір. 28.08.2018 його звільнили з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КУпАП. Під час звільнення йому не було видано трудову книжку та в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачено всіх належних сум у день звільнення. Остаточний розрахунок до дня звернення з даною заявою до суду не проведено. Відповідно до вимог ст. 110 КЗпП України, ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний при кожній виплаті заробітної плати повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Жодного разу його роботодавець не інформував про нараховану йому загальну суму заробітної плати, про утримання та суми належні до виплати, в тому числі й при звільненні. Після звільнення 07.09.2018 йому виплатили частину коштів, належних при звільненні, в сумі 1723,00 грн. Згідно з довідкою Пенсійного фонду України йому в липні 2018 року нараховано 1776,89 грн., у серпні - 2091,97 грн. Відповідно до п. 3 Договору фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумкового обліку робочого часу з урахуванням 40-годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку часу - 1 календарний рік. Відповідно до умов цього договору робота у вихідні, святкові та неробочі дні підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства. Розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році місячний з 01.01.2018 по 31.12.2018 становив 3723 грн., погодинно - 22,41 грн. Фактично він приступив до виконання трудових обов`язків з 20.05.2018, що підтверджується записами з камер відеоспостереження в магазинах по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Зазначає, що відомості про прийняття його на роботу внесено до трудової книжки 03.07.2018, а не 20.05.2018. Перебуваючи на посаді адміністратора торгового залу, під час чергування він забезпечувався спецзасобами. Відомості про чергування вносилися до журналу про облік таких чергувань, в якому працівник підтверджував факт прибуття на чергування своїм підписом. Окрім того, до журналу вносилися відомості про отримання та здачу спецзасобів із зазначенням місяця, дати та години, про що працівник особисто проставляв свій підпис. Відомості про те, що він вперше прибув на чергування та отримав спецзасоби занесені до журналу обліку 20.05.2018. Того ж дня адміністратор залу Антонів помилково вніс свій запис про чергування і вписав своє прізвище замість його. Після усного зауваження помилку було виправлено. Таким чином, при розрахунку роботодавець зобов`язаний був виплатити йому заробітну плату за травень, за червень, доплатити до розміру мінімальної зарплати за липень та серпень, а також за роботу у святкові дні у подвійному розмірі та компенсацію за невикористану відпустку. 02.10.2018 він звернувся до ФОП ОСОБА_3 із заявою, в якій просив провести з ним розрахунок у повному обсязі згідно з трудовим законодавством України та умовами Трудового договору від 03.07.2018, однак відповіді не отримав. Вважаючи, що його права порушені в період з 10.11.2018 по 15.11.2018 він звернувся до Головного управління з питань праці у Львівській області, Головного управління з питань праці у Запорізькій області та Державної інспекції України з питань праці зі скаргою про порушення законодавства про працю роботодавцем, однак на час звернення з позовною заявою до суду відповіді також не отримав. За вказаний період ним було відпрацьовано 638 год., а саме: в магазині за адресою: АДРЕСА_1 : травень - 69 год., червень - 174 год., липень - 193 год., серпень - 129 год.; в магазині за адресою: АДРЕСА_2 : травень - 68 год., червень - 10 год. За вказаний період його заробітна плата становила 14297,58 грн. У липні 2018 року йому нараховано 1776,89 грн., у серпні - 2091,97 грн., разом - 3868,86 грн. Таким чином, заборгованість за заробітною платою відповідача перед ним становить 10428,72 грн. Крім цього вказує, що відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з умисною, протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Через несвоєчасний розрахунок з ним та відсутність у нього на той час інших засобів для існування він став дратівливим, що стало причиною сварок у його сім`ї, а також було порушено звичний ритм життя. Моральну шкоду він оцінив в 7 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 3.07.2018 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого працівник зобов`язаний виконувати роботу адміністратора залу: дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей, діяти згідно з посадовою інструкцією, дотримуватися правил з охорони праці та пожежної безпеки, а фізична особа зобов`язується: оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумованого обліку робочого часу з урахуванням 40 годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку відпрацьованого часу - 1 календарний рік, посадовий оклад згідно зі штатним розкладом, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар (Т.1 а.с. 10).

22.08.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про звільнення його за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, останнім робочим днем просив вважати 28.08.2018 (Т1 а.с. 43).

28.08.2018 трудовий договір розірваний сторонами за згодою сторін відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України (Т.1 а.с. 10 зворот).

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.10.1976 ОСОБА_1 03.07.2018 прийнятий ФОП ОСОБА_3 на посаду адміністратора залу за трудовим договором. 28.08.2018 ОСОБА_1 звільнений з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Трудовий договір від 03.07.2018 розірвано 28.08.2018 (Т1 а.с. 20).

Також, ОСОБА_1 частково заповнено та підписано бланк заяви від 31.08.2018 року у якій вказано, що він, звільняючись з посади адміністратора, отримав на момент звільнення трудову книжку, усі належні розрахунки за заробітною платою та іншими платежами, а також відсутність претензій матеріального та морального характеру до свого роботодавця ФОП ОСОБА_3 (розписка ОСОБА_1 від 31.08.2018) (Т.1 а.с. 44).

Однак з позовної заяви, усних та письмових заяв та пояснень позивача (його представника) під час розгляду справи судами обох інстанцій позивач заперечує належне нарахування йому заробітної плати відповідачкою протягом його трудової діяльності і відповідно неналежне нарахування йому заробітної плати при звільненні.

Дійсно, відповідно до посадової інструкції адміністратора залу, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 03.07.2018, він як адміністратор залу мав такі обов`язки: контролює організацію торгово-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладення товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг покупцям. Консультує покупців з питань розміщення товарів у магазині, наявності товарів у продажу, їх якості та цін. Контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів, правильне використання торговельно-технологічного обладнання. Вживає заходів щодо прискорення обслуговування покупців, створення для них комфортних умов торговельного обслуговування, запобігання і ліквідації конфліктних ситуацій, що виникають під час обслуговування покупців. Стежить за раціональним розміщенням продавців, контролерів, касирів на робочих місцях. Контролює додержання працівниками правил безпечного ведення робіт, протипожежного захисту, виробничої санітарії та гігієни, правил внутрішнього трудового розпорядку, тощо (Т.1 а.с. 98-99).

Позивач ОСОБА_1 , дійсно, звертався до ФОП ОСОБА_3 02.10.2018 із заявою про проведення з ним розрахунку в повному обсязі згідно з трудовим законодавством України та трудовим договором від 03.07.2018 (Т1 а.с. 11, 12).

Також, згідно з Табелем обліку використання робочого часу за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 адміністратор залу ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 21 день, 84 години; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. (Т.1 а.с. 45-47).

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 19 днів, 76 годин; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. (Т1 а.с. 48-50).

Відповідно до таблиць розрахунку нарахувань за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 ОСОБА_1 нараховано 1776,89 грн., утримано всього 346,49 грн.; за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 нараховано 2091,97 грн. (в тому числі, компенсація за відпустку - 496,40 грн.), утримано всього 249,35 грн. (Т.1 а.с. 55-56).

Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000002774 від 23.07.2018 ОСОБА_1 виплачено 500,00 грн. (Т.1 а.с. 51).

Крім цього, згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003048 від 07.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 930,40 грн. (Т.1 а.с. 52).

Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003648 від 23.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 1000,00 грн. (Т.1 а.с. 53).

Крім цього, ОСОБА_1 28.08.2018 виплачено 842,62 грн., про що свідчить відомість на виплату грошей № ЮР000003851 від 28.08.2018 (Т.1 а.с. 54).

Однак, з п.3 трудового договору вбачається, що фізична особа зобов`язується: оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумованого обліку робочого часу з урахуванням 40 годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку відпрацьованого часу - 1 календарний рік, посадовий оклад згідно штатного розкладу.

Так, з графіку роботи працівників на 2018 рік, поданого ФОП ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, вбачається, що в січні 2018 року адміністратор залу працював 21 день, 200 годин та в графі відмітки про явки та неявки за числами місяця (годин) проставлено 10.

Однак, з табелю обліку використання робочого часу за липень та серпень 2018 року вбачається, ОСОБА_1 адміністратор залу в липні місяці відпрацював 21 день (84 години), в серпні відпрацював 19 днів (76 годин) та в графі відмітки про явки та неявки за числами місяця (годин) проставлено 4 замість десяток.

Дійсно, згідно ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

З графіку роботи працівників на 2018 рік, затвердженого наказом ФОП ОСОБА_3 №11 від 30.11.2017 року вбачається, що у ФОП ОСОБА_3 запроваджено підсумований облік робочого часу.

Однак, слід вказати про те, що ФОП ОСОБА_3 не є підприємством, установою чи організацією, діяльність якої є безперервно діючою, або існує певна необхідність, передбачена у згаданій статті КЗпП України, яка вказує на можливість застосування вказаної статті відповідачкою.

Окрім цього, всупереч вимогам згаданої норми закону у відповідачки було відсутнє погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу. Погодження ж з трьома представниками трудового колективу навіть без зазначення їх посад не слід вважати погодженням в розмінні ст. 61 КЗпП України.

Крім цього, слід вказати і про те, що такі специфічні умови праці повинні бути були погодженими з позивачем, що відповідно впливало на його робочий час (зміна по відношенню до умов трудового договору, у якому вказано 40 годинний робочий тиждень), заробітну плату, її розмір, тощо. Вказане вбачається із ст. 61 КЗпП України, а також і згаданого наказу ФОП ОСОБА_3 №11 від 30.11.2017 року, згідно якого керівникам підрозділів (або керівникам ТТ) слід було оприлюднити та ознайомити з графіком роботи на 2018 рік своїх працівників.

Станом же на час винесення вказаного вище наказу позивач у відповідачки не працював та жодних доказів, що такий ознайомлений із згаданим специфічним графіком роботи в матеріалах справи не має.

Крім цього, відсутні будь-які докази про те, що у відповідачки був встановлений безперервний графік роботи чи були інші передумови для застосування ст. 61 КЗпП України, зокрема, і магазині якому працював позивач.

Тому, слід вважати, що позивач працював у відповідачки, відповідно до умов трудового договору (40 годинний робочий тиждень) та повинен був отримувати відповідну заробітну плату за період роботи у розмірі не менше мінімальної.

Будь-які докази про те, що були змінені істотні умови праці, передбачені трудовим договором в матеріалах справи немає, про таку зміну позивач попереджений не був, про що йшлося.

Відповідно позивачу слід вважати у період роботи не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата у передбаченому законом та умовами договору мінімальному розмірі і відповідно існує різниця між розміром виплаченої заробітної плати та заробітної плати, яка повинна була бути виплачена.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зважаючи на те, що позивачу не виплачено заробітної плати за весь відпрацьований час згідно трудового договору та вимог закону у мінімальному розмірі; враховуючи те, що жодного документального підтвердження про виплату вказаних позивачем як заборгована зарплата, коштів відповідач суду не представив, - колегія суддів вважає вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за період з 03.07.2018 року по 28.08.2018 року частково обґрунтованими, а саме на суму 2860,02 грн., відповідно до поданого ним розрахунку у своїх письмових поясненнях 15.06.2021 року (Т.2 .а.с 55).

Такий розрахунок відповідачем не заперечувався, не оспорювався, не спростований та за таким вказана сума є різницею між нарахованою та виплаченою заробітною платою позивача та заробітною платою у мінімальному розмірі, що повинна була бути йому виплачена у відпрацьований період.

Що стосується доводів позивача про те, що такий приступив до роботи з 20.05.2018 року, тому заборгованість по заробітній платі слід стягувати з 20.05.2018 року, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що позивач працював у відповідача саме з 20.05.2021 року.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тривала безпідставна невиплата позивачу належних йому до сплати сум заробітної плати, що виникла з вини відповідача, що встановлено вище; тобто порушення його законних, передбачених Конституцією України прав на своєчасне отримання такої (ст. 43), що тривало з вини відповідача значний період часу, - позбавило позивача його доходу, на який він обґрунтовано розраховувала, що відповідно об`єктивно свідчить про необхідність для нього докладати додаткових зусиль для організації свого життя за відсутності таких доходів, на які він обґрунтовано розраховував та відповідно про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Однак, така вимога, з врахуванням принципів розумності та справедливості, підлягає відшкодуванню у грошовому виразі, що є меншим від вказаного позивачем, а саме у розмірі 1000 грн., що, на думку колегії суддів, буде достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкодислід задовольнити частково. Стягнути з відповідачки в користь позивача 2860,02 грн. невиплаченої заробітної плати та 1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2860,02 грн. невиплаченої заробітної плати та 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра