Справа № 484/3890/20
Провадження № 2/484/166/21 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання - Панчук О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про виключення запису про позивача як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування вказаного позову позивач зазначає, що у 2004 році між ним та відповідачкою мались короткотривалі відносини, при цьому між собою вони не мали фактичних сімейних відносин, вони не вели спільного господарства.

16 липня 2005 року у відповідачки, яка не перебувала в шлюбі, народилась донька ОСОБА_5 .

З 22 жовтня 2016 року позивач і відповідачка перебувають у шлюбі, який зареєстрований Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 22 жовтня 2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 355.

Під час зазначеного шлюбу відповідачка переконала позивача, що батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_6 є позивач.

У березні 2018 року за заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану позивача та відповідачки, як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, в порядку ст. 126 ч. 1 Сімейного кодексу України визначили походження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

28 березня 2018 року в порядку ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв позивача і відповідачки, як осіб, зазначених у статті 126 і Кодексу, орган державної реєстрації актів цивільного стану вніс відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , та видав нове Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 про внесення актового запису відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Миколаївській області № 350 від 16 липня 2005 року.

У серпні - вересні 2020 року під час відвертої розмови відповідачка повідомила позивачу, що батьком її доньки ОСОБА_6 є зовсім інший чоловік.

Позивач ОСОБА_2 не є батьком (відсутнє кровне споріднення) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки майже не мав ніяких стосунків з її матір`ю у 2004 році і не проживав з нею у 2004 році.

На підставі викладеного позивач просив виключити запис про нього, як батька з актового запису відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 350 від 16 липня 2005 року про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_4 .

Позивач також просив призначити у справі судово-медичну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК з приводу визначення чи є він батьком дитини.

Судом було призначено судово-медичну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, ухвалою від 22.04.2021 року, проте експертиза не була проведена, через те, що відповідачка та її донька не прибули до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків.

Відповідач ОСОБА_3 надіслала до суду заяву, яку суд сприймає як відзив на позов.

У заяві зазначено наступне.

З експертизою ОСОБА_3 не згодна, тому що у позовній заяві від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 були подані неправдиві свідчення.

ОСОБА_3 стверджує, що вперше познайомилася із ОСОБА_2 у серпні 2014 року, а не так як написав у своїй заяві ОСОБА_2 і вони не дуже часто спілкувалися. Почали жити разом наприкінці грудня 2014 на квартирі що відповідач винаймала у місті Первомайську. Але потім ОСОБА_2 запропонував переїхати до його будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Там вони почали жити разом з 1 березня 2014 р., ОСОБА_3 ( на той час ОСОБА_9 ), її донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 (на той час ОСОБА_7 ) і ОСОБА_2 . 22 жовтня 2016 року вони одружилися. Та через деякий час у 2018 році ОСОБА_2 сам запропонував надати своє призвіще та по батькові доньці відповідачки ОСОБА_6 і вони з донькою погодились із рішенням ОСОБА_2 . Від самого початку відносин ОСОБА_2 знав що ОСОБА_7 народжена відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від іншого чоловіка.

З часом сімейне життя почало погіршуватися, а саме ОСОБА_2 почав час від часу принижувати відповідачку та застосовувати фізичну силу (особисто коли був на підпитку). Так 31 серпня 2020р. близько 10.00 ранку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникла сварка. ОСОБА_2 застосував до відповідачки фізичну силу та кулаком правої руки наніс їй удар в області лівої щоки. В наслідок удару ОСОБА_2 зламав відповідачці нижню щелепу з лівої сторони.

Зцього приводу відповідачка звернулася до поліції та написала заяву про домашнє насильство. Відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження за ст.122 ч. 1 КК України. ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії та хірургічної стоматології у м. Миколаєві з 31.08.2020 р. по 07.08.2020 р. Коли вона повернулася додому 07.09.2020р. за адресою АДРЕСА_2 , вона не змогла потрапити до будинку у якому проживала разом з донькою ОСОБА_4 з 01.03.2014р. по 31.08.2020 р. та були там зареєстровані за місцем проживання разом зі своєю донькою ОСОБА_4 . ОСОБА_2 змінив замок у будинку та поїхав з країни на роботу до Литви. Так в будинку залишилися особисті речі відповідачки та речі її доньки ОСОБА_6 та знаходяться там по теперішній час.

У вересні ОСОБА_3 подала заяву про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 так як не бажала мати з ним ніяких стосунків надалі. Також вона написала заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання її доньки ОСОБА_4 .

Відповідачка зазначає, що ОСОБА_2 надав не правдиві свідчення до суду про неї та її доньку ОСОБА_4 тому вона проти проведення експертизи ДНК на що є відомі причини, так як ОСОБА_2 не є кровним батьком її доньки ОСОБА_4 .

В судове засідання відповідачка не з`явилася, проте надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність.

Така сама заява надійшла від третьої особи - Первомайського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Позивач особисто не приймав участі у розгляді справи.

Його представник, адвокат Цехотська Т.В., в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних причин.

У статті 136 Сімейного кодексу України визначено наступне.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Проте, відповідно до ч. 5 цієї статті, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Оскільки відповідач відмовилась надавати на експертизу біологічний матеріал доньки та визнала факт того, що позивач не є біологічним батьком її доньки ОСОБА_6 , суд вважає, що ця обставина є встановленою.

В той же час з огляду на вимоги ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України, предметом доказування в даній справі є факт обізнаності позивача про те, що він не є батьком доньки відповідачки на момент реєстрації себе батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Суд вважає, що об`єктивні обставини справи, які встановлені судом з наданих документів та письмових пояснень сторін, свідчать про те, що позивач, в момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_4 (на час реєстрації ОСОБА_7 ), знав, що не є її батьком, але добровільно визнав себе батьком дитини, а тому в силу вищенаведеної норми Сімейного кодексу України, позбавлений права оспорювати батьківство.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на момент реєстрації батьківства донька відповідачки вже була у віці 12 років і з народження носила інше прізвище та навіть побатькові.

Позивач звернувся до суду з даним позовом одразу після того, як відповідачка звернулася до суду з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позивач у своєму позові зазначає, що у 2004 році він «майже не мав ніяких стосунків з її матір`ю у 2004 році і не проживав з нею у 2004 році». Отже позивач не міг не мати сумнівів у своєму батьківстві, коли у 2016 році, як стверджує позивач, відповідачка переконала його, що саме він є батьком ОСОБА_6 .

За такого, приймаючи на себе відповідальність за майже дорослу дитину, визнаючи себе батьком цієї дитини в той час, як вона отримала при народженні навіть інше побатькові, позивач, на переконання суду, не міг бути переконаний в тому, що це саме його дитина, а тому прийняв таке рішення, визнав батьківство, свідомо.

Допитані судом свідки ОСОБА_12 ( рідна сестра позивача) та ОСОБА_13 (його сусідка) хоча і переконували суд в тому, що вони бачили його реакцію у 2020 році, коли він начебто дізнався про те, що ОСОБА_6 не його донька та був сильно вражений цією новиною, проте не надали свідчень, які б спростували визначені вище переконання суду.

Свідки не могли і не повинні були знати подробиць особистого життя позивача та мотивів прийнятих ним рішень щодо тих обставин, які встановлюються в даній справі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (код за , знаходиться за адресою м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Грушевського, 1/40) про виключення запису про позивача як батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 26.11.2021 року.

Суддя: