233 № 233/4504/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шамардін Володимир Миколайович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договором купівлі продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати дійсним договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м., який укладено 28 травня 1999 року в Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «ПРИМУС» між продавцями, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та нею та визнати за нею право власності вищевказаної квартири.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 28 травня 1999 року в Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «ПРИМУС» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а вона придбала квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 3643 грн, які відповідачі отримали повністю до підписання договору.

Відповідно до умов вказаного договору він був зареєстрований у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі нерухомості «ПРИМУС» 28.05.1999 за № 55. В подальшому його було внесено в реєстрову книгу КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» 01.06.1999 під № 101 за реєстровим № 74, про що на договорі зроблено відмітку.

На час укладення договору його предмет, а саме квартира, що розташована у АДРЕСА_2 належала продавцям відповідачам у цій справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору міни від 27.03.1998, зареєстрованому в БТІ під р№74 кн 101, про що зазначено у спірному договорі.

Вона та відповідачі вважали договір укладеним відповідно до вимог законодавства та не зверталися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору.

При укладенні договору купівлі-продажу квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , їм було роз`яснено, що цей правочин має законну силу на те потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі. Крім того, в договорі вказано про необхідність його реєстрації в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації, що було зроблено нею.

Відповідно до умов договору, вони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Договір був фактично виконаний, квартира була їй передана, а кошти за квартиру в сумі, яка вказана в договору, передані продавцям. Вона проживає у цій квартирі з моменту купівлі до теперішнього часу.

На теперішній час вона має намір продати належну їй квартиру, але, як їй стало відомо угоди, укладені за участю фізичних осіб на товарній біржі без нотаріального посвідчення є недійсними.

У зв`язку з цим, їй необхідно у судовому порядку визнати дійсним договір купівлі-продажу, який укладено у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «ПРИМУС» 28 травня 1999 року.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожен окремо, подали заяви про повне визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.29).

Представник позивача адвокат Шамардін В. М. у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом установлено, що 28 травня 1999 року на біржових торгах Костянтинівської філії Краматорської універсальної біржі «ПРИМУС» зафіксований факт угоди між членами біржі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є продавцями, та членом біржі ОСОБА_1 , яка є покупцем, про таке: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру номер п`ять, розташовану в АДРЕСА_3 в будинку номер сорок, яка належить продавцям на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Борисевич В. А. від 27.03.1998 за р№1241 та зареєстрованого в БТІ м. Костянтинівки під р№74, кн.101.

Відчужується квартира номер п`ять, загальною площею 30,9 кв.м., у т.ч. жилою площею 14,9 кв.м., яка складається з жилої кімнати 5-4; коридору 5-1; санвузла 5-2; кухні 5-3.

Продаж квартири вчинений за суму 3643 гр, яку отримали продавці від покупця до підписання договору.

Продавець засвідчив, що відчужувана квартира нікому не продана, не подарована, не закладена, у спорі та під забороною не перебуває (а.с.4).

Договір купівлі-продажу від 28 травня 1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований у Костянтинівській філії Краматорської універсальної біржі «ПРИМУС» 28 травня 1999 року під реєстровим № 55 (а.с.4 зворот).

Право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» 01 червня 1999 року за р№ 74 в кн. 101, про що свідчить реєстраційний напис на договорі купівлі-продажу (а.с.4 зворот).

Згідно із паспортними даними позивачки, ОСОБА_1 з 29 червня 1999 року є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5 зворот).

Підставою звернення позивачки до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним стала та обставина, що вона на теперішній час позбавлена можливості розпорядитися нерухомим майном на власний розсуд, яке було придбано нею на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений.

Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, на час укладення сторонами спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статями 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Проте, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачкою договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

У цьому аспекті слід, також, зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, оскільки Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо біржових операцій, суд доходить висновку, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі, на момент його укладення нотаріальному посвідченню не підлягав та в силу положень ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважався укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов та передачі майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121 та здійснювалася органами БТІ.

Позивачкою ОСОБА_1 було здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у БТІ 01 червня 1999 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 правомірно набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 та здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Отже, договір купівлі-продажу однокімнатної квартири номер п`ять у будинку номер сорок по АДРЕСА_3 , загальною площею 30,9 кв.м., жилою площею 14,9 кв.м., який укладено 28.05.1999 у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «ПРИМУС» та зареєстрований за № 55, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 необхідно визнати дійсним із визнанням за позивачкою права власності вищевказаної квартири.

За таких обставин, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), від імені та в інтересах якої діє адвокат Шамардін Володимир Миколайович (адреса: 85110, Донецька область, м. Костянтинівка, бульвар Космонавтів, 1, оф.3) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) про визнання дійсним договором купівлі продажу квартири задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним Дговір купівлі-продажу однокімнатної квартири номер п`ять у будинку номер сорок по АДРЕСА_3 , загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., який укладено 28 травня 1999 року в Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі «ПРИМУС» та зареєстровано під реєстровим № 55, між продавцями, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і покупцем ОСОБА_1 та визнати право власності вищевказаної квартири за ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено 02 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О. В. Каліуш