Справа № 482/1269/21
Номер провадження 2-о/482/30/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2021 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Демінської О.І., секретар судового засідання Єфімова О.І., за участю представника заінтересованої особи Станакіної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Новоодеський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

встановив:

У вересні 2021 року представник заявника - адвокат Біленський Андрій Григорович, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На обґрунтування заяви вказано, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві. Навчалася в Очаківській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті у період з 01.09.1984 року по 24.06.1994 року. Проживала без реєстрації у АДРЕСА_1 у період з 24.06.1994 року по 01.01.2009 року, з 01.01.2009 року та по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою отримання паспорту громадянина України вперше просить про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника заявника - адвоката Біленського А.Г. до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи Станакіна О.В. проти задоволення заяви заперечила, вказавши на відсутність доказів постійного проживання ОСОБА_1 в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вивчивши доводи заяви та матеріали справи, судом встановлено наступне.

Заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, у м. Миколаїв Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 02 вересня 1977 року в Миколаївському міському відділі ЗАГС.

Відповідно до довідки Очаківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату 1-111 ступенів Миколаївської обласної ради від 19.01.2018 року № 9 ОСОБА_1 дійсно навчалася в школі-інтернаті з 01.09.1984 року по 24.06.1994 рік, тобто станом на 24.08.1991 року зявник ОСОБА_1 , якій на той момент було 14 років, постійно проживала на території України.

Заявник позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити свою належність до громадянства будь-якої держави, що підтверджено довідкою Новодеського РС УДМС України в Миколаївській області від 05.12.2018 р., листами Новоодеського РС Управління ДМС у Миколаївській області від 13.07.2021 р., від 19.07.2021 р.

Суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року, достовірно встановлено на підставі:

-довідки Очаківської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату 1-111 ступенів Миколаївської обласної ради від 19.01.2018 року № 9 про те, що ОСОБА_1 дійсно навчалася в школі-інтернаті з 01.09.1984 року по 24.06.1994 рік.;

-атестата про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.1994 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 закінчила Очаківську середню школу-інтернат Миколаївської області у 1994 році;

-свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 02 вересня 1977 року в Миколаївському міському відділі ЗАГС, в якому зазначено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві;

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом ПрезидентаУкраїни від27березня 2001р.№ 215/2001 (далі Порядок), - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаєва, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Цей факт має для заявника юридичне значення та не зачіпає права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 259, 264, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаєва.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий О.І. Демінська