Справа №198/22/21
Провадження № 2/0198/78/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 травня 2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Юр`ївка, за правилами загального позовного провадження, в порядку заочного розгляду справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Настасівське», третя особа по справі Юр`ївська селищна рада Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області,
про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення іншого речового права,
Разом з тим, позивачка зазначала, що ніколи не передавала відповідачу належну їй земельну ділянку в оренду та будь-якого договору оренди земельної ділянки з останнім не підписувала, а відтак вважає, що земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача без встановлених законом підстав та поза її волею . Звернення до відповідача з проханням надати копію договору оренди належної позивачці земельної ділянки останнім проігнороване.
В судове засідання представник позивачки адвокат Скирда В.І. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення (ас.13,14,80).
Відповідач по справі ФГ «Настасівське» в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (ас.79), будь-який відзив, заперечення на позов не подали, ухвали суду про витребування доказів не виконали та про причини невиконання таких суд не повідомили.
Третя особа по справі Юр`ївська селищна рада Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, (ас. 78), при цьому в матеріалах справи мається заява від останніх про розгляд справи за їх відсутності (ас.54-55).
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 21.01.2021 року позовна заява ОСОБА_1 до ФГ «Настасівське» залишена без руху (ас.22-24);
- 01.02.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження, залучення до участі у справі третьої особи (ас. 31-33);
- 01.03.2021 року постановлено ухвали про відкладення підготовчого засідання, витребування доказів (ас.46-48);
- 29.03.2021 року постановлено ухвали про витребування доказів, про продовження строку проведення підготовчого провадження, оголошення перерви в підготовчому засіданні (ас.59-62);
- 29.04.2021 року постановлено ухвали про приєднання доказів до матеріалів справи, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас.73-75);
- 25.05.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.81).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в наданій суду заяві про розгляд справи за його відсутності (ас. 80), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами загального позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали, додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного:
Стверджуючи в позовній заяві про те, що оспорюваного договору оренди земельної ділянки позивачка ніколи не підписувала та з відповідачем не укладала, остання, в ході розгляду справи, заявляла ряд клопотань як про витребування у відповідача копії оспорюваного договору, так і його оригіналу для можливості призначити по справі почеркознавчу експертизу, з метою підтвердження доводів позивачки про те, що вона ніколи не підписувала укладеного з ФГ «Настасівське» договору (ас.47-48,59-60).
Ухвали суду про витребування у відповідача як копії оспорюваного договору, так і його оригіналу були направлені на адресу останнього (відповідача) та отримані таким (ас.47-48,50,56,59-60,64,68).
Разом з тим, як на стадії підготовчого провадження, так і при розгляді справи по суті відповідачем жодна з ухвал суду про витребування доказів виконана не була, причини їх невиконання суду не повідомлені, оригінал оспорюваного договору для можливості проведення в даній справі почеркознавчої експертизи відповідачем суду не наданий. Відтак, дії відповідача щодо ненадання суду оригіналу (примірника) оспорюваного договору оренди землі суд розцінює як ухилення від надання суду доказів з метою перешкодити позивачу реалізувати своє право на призначення почеркознавчої експертизи стосовно спірного договору для можливості встановлення підроблення / не підроблення підпису позивачки на оспорюваному договорі, хоча, на думку суду, саме сторона відповідача мала би бути заінтересована в цьому у разі невизнання вимог позивачки. Отже, своїми діями відповідач позбавив як суд, так і позивачку можливості провести почеркознавчу експертизу оспорюваного договору.
Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відтак, за таких обставин, зважаючи на те, що відповідач ухвали суду про витребування доказів не виконав, будь-яких поважних причин неможливості їх виконання суду не повідомив, суд приходить до висновку, що відповідач ухилився від подання до суду доказів.
Ухилення відповідача від надання як позивачу, так і суду примірника оспорюваного договору оренди землі для можливості вжиття позивачем всіх передбачених законом заходів щодо захисту своїх прав, а в тому числі і шляхом проведення почеркознавчої експертизи оспорюваного договору, суд вважає фактичним знущанням над позивачем та неможливістю останнім захистити свої права, окрім як в судовому порядку.
Оскільки оспорюваний договір оренди землі має першочергове значення для вирішення даної справи, з огляду на те, що саме на підставі нього здійснена державна реєстрація іншого речового права щодо належної позивачці земельної ділянки, суд вважає можливим визнати ту обставину, що спірний договір оренди землі дійсно не був підписаний позивачкою та підпис замість неї на оспорюваному договорі оренди земельної ділянки виконаний іншою особою.
Приймаючи рішення по даній справі суд виходить з наступного:
- так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.
Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату його укладення 22.03.2019 року ) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами такого договору є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли ( з усіх істотних умов договору), такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено ( договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Судом встановлено обставини справи, за якими спірний договір позивачка не підписувала та, відповідно, з істотних умов цей договір не погоджувала, а отже правочин не вчинено та договір між сторонами не укладено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку висловленого в постанові ВСУ від 22.04.2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин який не вчинено (договір який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою спростовуючи факт укладення договору у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин які склалися у зв`язку з використанням земельної ділянки (постанова ВПВС від 16.06.2020 року справа № 145/2047/16-ц).
Тому суд вважає спосіб захисту прав, обраний позивачем, вірним, а заявлені вимоги щодо усунення перешкод у користування земельною ділянкою, шляхом повернення її власнику обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Оскільки, задоволення судом основної вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику не зможе забезпечити відновлення законних прав позивачки в повному обсязі щодо користування належною їй земельною ділянкою, суд вважає необхідним задовольнити і похідні вимоги позивачки про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а зокрема щодо реєстрації за відповідачем права оренди належної позивачці земельної ділянки на підставі оспорюваного договору, припинивши право оренди відповідача на вказану земельну ділянку.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 4 798,10 гривень (ас.21,42,43).
Керуючись ст. ст. 141, 247, 258, 259, 265, 267, 268, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Настасівське» про усунення перешкод у користуванні майном, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення іншого речового права - задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5 п. п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач : ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Повне судове рішення складено 25 травня 2021 року.
Суддя С. О. Маренич