Справа № 128/1112/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Первинно ОСОБА_3 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2013 року їй на праві власності належить житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В даному будинку з 13.01.1990 року зареєстрований син ОСОБА_3 - відповідач ОСОБА_2 , який фактично після реєстрації першого шлюбу в 1991 році у вказаному будинку не проживає, проживав зі своїми дружинами та співмешканками в їхніх будинках, а в даний час проживає в пристосованому для проживання вагончику, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка була надана йому в користування в 1990 році за заявою його батька про відмову від частини земельної ділянки.

Відповідач будинком не користується, поточним ремонтом не займається, участі в сплаті відповідних податків не приймає.

Однак, з реєстрації в будинку відповідач в добровільному порядку не знімається, чим чинить перешкоди в користуванні власністю.

За наведених обставин ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

На вказану позовну заяву відповідачем надано відзив, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки він постійно проживає за зазначеною адресою, іншого житла у нього немає. Крім того, як помер його батько (чоловік ОСОБА_3 ), він відмовився від своєї частки в будинку на користь матері з умовою, що буде проживати в будинку.

Норма про визнання особи такою, що втратила право користування житлом може бути реалізована за наявності двох обов`язкових складових, які повинні бути доведені під час судового розгляду. По-перше, це термін непроживання в житловому приміщенні понад один рік, по-друге це те, що особа не проживає за адресою своєї реєстрації саме без поважних причин. В разі їх поважності, наприклад, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, суд може продовжити пропущений строк і відмовити в задоволенні позовних вимог.

За наведених обставин відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 .

В свою чергу стороною позивача надано відповідь на вказаний відзив, в якому зазначено, що відповідач вказує, що він постійно проживає за зазначеною адресою, іншого житла у нього немає. Однак, це не відповідає дійсності, так як фактично відповідач після реєстрації першого шлюбу в 1991 році в будинку не проживає, проживав зі своїми дружинами та співмешканками в їхніх будинках. В даний час він

проживає в пристосованому для проживання вагончику, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка була надана йому в користування в 1990 році за заявою його батька ОСОБА_4 про відмову від частини

земельної ділянки. Відповідач також вказує, що після смерті батька він відмовився від своєї частки в будинку на користь матері з умовою, що буде проживати в будинку. Відмова від спадщини,

відповідно до ч. 5 ст. 1273 ЦК України є безумовною і беззастережною. Крім того, відповідачу ніхто не чинив перешкоди в користуванні житловим будинком.

З урахуванням наведеного сторона позивача вважає, що є всі законні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року замінено позивача ОСОБА_3 та залучено її правонаступника - ОСОБА_1 до участі в даній справі в якості позивача.

Підставою для заміни позивача слугувало те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18.01.2021 року, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_1 житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Таким чином, з 18.01.2021 року власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 .

З огляду на заміну позивача, адвокатом Байдаком В.Г. було уточнено позовні вимоги, в яких він просив усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Байдак В.Г. не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги своєї довірительки підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 в судове засідання 25.11.2021 року не з`явилися по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується власноруч написаною розпискою про явку в судове засідання.

Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях відповідач та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, заперечували щодо їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2013 року (а.с. 7) власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 .

Даний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8).

Рішенням 2 сесії 7 скликання Лука - Мелешківської сільської ради від 20.11.2015 року АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно домової книги для прописки громадян (а.с. 13 - 17) в будинку АДРЕСА_1 з 13.01.1990 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18.01.2021 року, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_1 житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с. 89 - 91).

Таким чином, з 18.01.2021 року власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 .

Згідно актів від 06.11.2018 року, від 20.12.2018 року, від 28.01.2019 року, від 17.04.2019 року про непроживання особи за місцем реєстрації (а.с. 18 - 21), починаючи з 2013 року відповідач ОСОБА_2 фактично не проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт про те, що відповідач понад один рік не проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, права власності, захист права власності, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України .

Дані правовідносини регулюються:

- ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

- ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном;

ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом;

- ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Оскільки в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 , залишається бути зареєстрованим за даною адресою, а позивач в зв`язку з його реєстрацією позбавлена повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості, то суд задля захисту її майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимоги ОСОБА_1 задоволити шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 76, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втрати право користування будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко