Справа № 2-9704/10
Провадження № 2-в/185/84/21
17 листопада 2021 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
за участю секретаря судового засідання Косики К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-9704/10 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою від 21 вересня 2021 року Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області доручено вирішити питання щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-9704/10 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Куйбишевському районному суду м. Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Згідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України - на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.
Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) по цивільній справі № 2-9704/10 наявне рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 лютого 2013 року (реєстраційний номер 29106529).
Цивільна справа № 2-9704/10 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської не надходила та не передавалася.
У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що йому надано достатньо матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині частини резолютивної частини заочного рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 грудня 2010 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 лютого 2013 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 81,258-260, 493, 494 ЦПК України, суд -
Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-9704/10 за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором частині частини резолютивної частини заочного рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 грудня 2010 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 лютого 2013 року.
Вважати встановленим зміст частини резолютивної частини відновленого заочного рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 грудня 2010 року по цивільній справі № 2-9704/10 у такій редакції:
Вважати встановленим зміст рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 лютого 2013 року по цивільній справі № 2-9704/10 у такій редакції:
«Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Фурсова С.М.
Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2013 року м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Зінов`євої А.Г.,

суддів Дундар І.О., Барсукової О.І.,

при секретарі Таранові М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Донецьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 28 грудня 2010 року,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 22 вересня 2008 року між ними та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 35000 дол.США. строком до 21 вересня 2018 року зі сплатою 14,5% річних під заставу однокімнатної квартири, яку відповідач передав в іпотеку. ОСОБА_1 зобов`язання не виконує. Просили стягнути заборгованість за кредитним договором з відсотками та пенею в сумі 39358,20 дол.США та судові витрати.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути заборгованість в сумі 56549,33 дол.США.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду мДонецька від 28 грудня 2010 року позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» задоволені: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56549,33 дол.США, судовий збір в сумі 214,87 дол.США та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн..

Ухвалою Куйбишевського районного суду м.Донецька від 20 грудня 2012 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 28 грудня 2010 року залишена без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила змінити рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення неустойки, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права суд не врахував вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Крім того, суд не застосував положення ч.3 ст.551 ЦК України та не зменшив розмір неустойки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити з підстав, зазначених в неї.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечувала проти скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач неналежним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, позовні вимоги повністю доведені.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/1207/3/23298, за яким було надано кредит в сумі 35000 дол.США, строком користування до 21 вересня 2018 року зі сплатою 14,5% річних та договір іпотеки на однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , станом на 14 грудня 2010 року заборгованість складає 56549,33 дол.США.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що боржником ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення неустойки, оскільки умови кредитного договору є несправедливими необгрунтовані з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, ч.2 - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, ч.3 - несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, ч.5 - якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Таким чином, передбачена п.9.1 договору пеня, є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Цивільні права та обов`язки, як це вбачається зі ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Даний кредитний договір підписаний відповідачем, що свідчить про те, що вона погодилась з усіма його умовами, жодне з положень договору не оспорено, в установленому законом порядку недійсним не визнано.

Також відсутні підстави для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, про що просила ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи зі змісту п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Згідно розрахунку (арк..спр.68-69) станом на 3 листопада 2010 року загальний розмір неустойки складає 18105,77 дол. США (5337,53 дол. США пеня за прострочку по кредиту + 12138,24 дол. США пеня за прострочку по відсоткам + 630 дол. США штраф), в той час як розмір простроченого грошового зобов`язання по кредиту складає 32994,27 дол.США.

Таким чином, розмір неустойки не перевищує розмір збитків, інших обставин, які мають істотне значення, ОСОБА_1 не навела, тому підстави для зменшення неустойки відсутні.

В той же час суд першої інстанції порушив вимоги процесуального права при розподілі судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як виходить з платіжного доручення №93 від 27 жовтня 2010 року позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 214,87 дол.США (арк..спр.60).

Але згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується в гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

На підставі п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Таким чином висновки суду щодо стягнення судового збору в іноземній валюті не ґрунтуються на законі, рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає зміні.

Станом на 27 жовтня 2010 року (дата оплати судового збору арк..спр.60) курс долара США до гривні складав 7,9116 грн.

Таким чином розмір судового збору складе 214,87 * 7,9116 = 1699,97 грн.

Виходячи з викладеного, рішення суду в частині розміру судового збору підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 28 грудня 2010 року змінити в частині розміру судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» судовий збір в сумі 1699,97 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді: /підпис/

/підпис/

/підпис/»

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у п`ятнадцятиденний строк безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський