Справа № 629/2108/21
Провадження № 2-з/629/27/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Кремінь М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в якому просить трикімнатну квартиру, площею 48,7 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя, розподілити між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах; зобов`язати відповідача сплатити позивачу грошові кошти в сумі 38 785,00 грн., що відповідають 50% від середньої ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21099, в якості відшкодування позивачу безпідставно втраченого майна з вини відповідача; зобов`язати відповідача переоформити на позивача членство у ГСК-15, Харківська область, м.Лозова, 3-й мікрорайон та передати у особисте користування позивача гаражний бокс № НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача сплатити позивачу грошові кошти в сумі 3750,00 грн., що відповідають 50% від середньої ринкової вартості автомобільного причепа 2007 року випуску, в якості відшкодування позивачу безпідставно втраченого майна з вини відповідача; зобов`язати відповідача сплатити позивачу грошові кошти в сумі 4450,00 грн., що відповідають 50% від середньої ринкової вартості обладнання - Мотоблок «КЕНТАВР» МБ 2070 Б-3, двигун ДБ170, в якості відшкодування позивачу безпідставно втраченого майна з вини відповідача.

Ухвалою суду від 06 травня 2021 року уточнена позовна заява залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Разом з тим, 21 квітня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій остання просить накласти арешт на майно, а саме гаражний бокс № НОМЕР_1 , ГСК-15, Харківська область, м.Лозова, 3-й мікрорайон; автомобільний причеп 2007 року; обладнання - Мотоблок «КЕНТАВР» МБ 2070 Б-3, двигун ДБ170; до набрання чинності рішення у даній справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії з майном, що спільною сумісною власністю подружжя; призначити відповідальною особою за зберігання спільного сумісного майна подружжя, що є предметом позову до моменту набрання чинності рішення у даній справі - ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача передати позивачу на відповідальне збереження спільне сумісне майно подружжя, що є предметом позову, а саме ключі від гаражного боксу № НОМЕР_1 , ГСК-15, автомобільний причеп 2007 року, обладнання - Мотоблок «КЕНАВР» МБ 2070 Б-3, двигун ДБ170 до набрання чинності рішення у даній справі за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування заяви вказала, що в ході розгляду даної справи позивачу стало відомо, що відповідач без узгодження з позивачем уклав договір купівлі - продажу автомобіля ВАЗ 21000, 2006 року випуску, номер НОМЕР_2 , що є спільною сумісною власністю подружжя та є предметом позову. Своїми діями відповідач, всупереч чинного законодавства, зухвало та цинічно позбавив позивача її власності. Тому, з метою забезпечення позову та недопущення незаконного продажу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також враховуючи досить високу вартість цього майна, просила вжити заходи забезпечення позову.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05 травня 2021 року головуючим суддею по вказаній судовій справі визначено суддю Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнову Наталію Андріївну, підстави передачі: згідно ухвали суду від 22.04.2021 року.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що "застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20 грудня 2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову".

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Виходячи з викладеного, обраний захід забезпечення позову у вигляді арешт майна, про який просить представник позивач, фактично буде спрямований на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, а саме розпорядження відповідачем спільним майном подружжя без дотримання вимог статті 65 СК України, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі викладеного, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства та співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд вважає, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

Захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту знаходиться у прямому зв`язку із предметом спору, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача.

Заходи забезпечення позову не порушують прав сторін або інших осіб, забезпечення позову відповідає позовним вимогам. Крім того, згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За змістом ч.7 ст.153, ч.6 ст.154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений ч.3 ст.154 ЦПК України, є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч.4 ст.154 ЦПК України).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову дозволяє належним чином захистити майнові інтереси всіх осіб, а також відсутність обставин визначених ч.3 ст.154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд доходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Суд враховує, що обраний представником позивача вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами та не порушить прав та інтересів відповідача з приводу користування та володіння майном.

Разом з тим, в частині накладення заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії зі спірним майном суд відмовляє, так як накладення арешту передбачає заборону на його відчуження.

В частині призначення позивача відповідальною особою за зберігання спільного сумісного майна подружжя, яке є предметом позову, та зобов`язання відповідача передати позивачу на відповідальне зберігання спірне майно суд відмовляє, оскільки відповідно до п.7 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору. Позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, спірне майно є предметом її позову, а тому вона має інтерес в результаті вирішення спору.

Згідно ч.5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Отже, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке перебуває у користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме гаражний бокс № НОМЕР_1 , загальною площею 18,0 кв.м. за адресою: Харківська область, м.Лозова, 3-й мікрорайон, ГБК-15; автомобільний причіп 2007 року випуску; обладнання - Мотоблок «КЕНТАВР» МБ 2070 Б-3, двигун НОМЕР_4 .

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу направити компетентним органам для відповідної реєстрації та сторонам для відома.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Н.А.Смірнова