Дата документу 24.11.2021 Справа № 937/3197/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/3197/20 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2452/21 Ковальова Ю.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 30 жовтня 2018 року відповідач отримав від нього в борг грошову суму у розмірі 17 500 доларів США, які були потрібні йому для виконання сільськогосподарських робіт із використанням поля 70 га., оскільки на той час відповідач був директором та засновником ТОВ "Андріївське", яке займалось вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до кінця 2019 року, про що власноручно склав розписку.

Зазначає, що останній день виконання зобов`язання відповідачем сплив 31 грудня 2019 року.

Однак, у визначений строк відповідач боргу не повернув та почав уникати зустрічей з ним.

Вказує, що на його прохання повернути борг відповідач жодним чином не реагував. Крім того, відповідач почав вживати заходів, спрямованих на уникнення від стягнення з нього цієї грошової суми, оскільки після останньої розмови із ним, яка відбулась у березні 2020 року, він здійснив відчуження свого підприємства на користь третьої особи.

З того часу відповідач взагалі перестав виходити на зв`язок, через що 06 травня 2020 року через відділення Укрпошти на дві адреси мешкання відповідача була направлена претензія про повернення грошових коштів за розпискою, в якій він просив відповідача повернути борг у сумі 17 500 доларів США.

Вказує, що відповідач в добровільному порядку не виконує свої зобов`язання за розпискою від 30 жовтня 2018 року.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь 471 315 грн. 25 коп., що еквівалентно 17 500 доларів США та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Накладено арешт на будівлі та споруди виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову накладені на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2021 року, а саме: арешт на будівлі та споруди виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатов Є.Є. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Суд дійшов помилкового висновку щодо не доведеності правових підстав для стягнення позивачем суми як боргу за договором позики, а тому безпідставно відмовив у позові. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача коштів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідно до тексту розписки, складеної 30.10.2018 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 17 500 доларів США в якості за користування полем 70 га на зрошенні до 2019 року.

Згідно копії претензії від 30.04.2020 року, описів вкладення у заказних листах та квитанціями Укрпошти, 06.05.2020 року ОСОБА_1 через відділення Укрпошти направив на дві адреси мешкання відповідача претензію про повернення грошових коштів за розпискою, в якій він просив ОСОБА_2 повернути борг у сумі 17 500 доларів США.

Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач обґрунтовує позов нормами ст.ст. 526, 545, 1046, 1049 ЦК України, вважаючи надану розписку підтвердженням зобов`язання, згідно якого відповідач зобов`язаний вчинити на користь позивача (кредитора) певну дію (сплатити гроші).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

При цьому, зміст наданої позивачем ОСОБА_1 розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг певної грошової суми від позивача ОСОБА_1 . В розписці зазначено лише про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 17 500 доларів США за користування полем 70 га на зрошенні до 2019 року.

Отже позивачем не було доведено правових підстав для стягнення зазначеної позивачем суми як боргу за договором позики. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, а також Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 рок у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, безпосередньо на сторін спору покладено доведення перед судом наявності правових підстав для обґрунтування їх правових позицій та доведення перед судом фактичних обставин, на яких засновано відповідні правові підстави позову.

На підставі вищевикладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача коштів, отже відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Тому суд дійшов правильного висновку, що є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, накладених на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2020, а саме арешту на: будівлі та споруди виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, щодо суті змісту викладеної у розписці та правових відносин, які склались між сторонами, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатова Євгена Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 29 листопада 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко