Справа № 509/4824/20
01 лютого 2021 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Козирського Є.С.,
при секретарі Лисенко О.Д.,
29 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , 1961 р.н. та ОСОБА_3 , 1984 р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 (колишня дружна батька позивачки) та ОСОБА_3 (донька батька позивачки). Відповідачі не проживають у належному позивачу будинку. У зв`язку із тим, що місце проживання відповідачів зареєстроване за будинком позивачки, вона не може в повній мірі реалізувати свої права власника з управління, користування і розпорядження своєю власністю, тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та проханням про слухання справи за її відсутністю.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, письмових пояснень, відзивів на позов чи заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Представник третьої особи Йосипівської в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 10 червня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О. і зареєстрований в реєстрі за №32 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2020 року.
В будинку позивачки також зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Факт того, що відповідачі ніколи не проживали у цьому будинку, а лише зареєстровані в зазначеному будинку підтверджується довідкою Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №185 від 02.11.2020.
Реєстрація відповідачів у будинку тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також це перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати права як власника будинку з управління, користування і розпорядження своєю власністю
Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Право приватної власності - є непорушним.
Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із ст.ст. 150,155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири)належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, яких мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи те, що відповідачі не бажають в добровільному порядку знятися з реєстрації особисто, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Тому, позбавлення права користування своїм майном шляхом визнання осіб такими, що позбавлені права користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню у повному обсязі.
Керуючисьст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259, 263-268,272, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 311, 317, 321, 383,391 ЦК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , 1961 р.н. та ОСОБА_3 , 1984 р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , 1961 р.н. та ОСОБА_3 , 1984 р.н.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

С Суддя: Є. С. Козирський