Справа № 191/3645/21
Провадження № 2/191/1139/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 грудня 2021 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Костеленко Я.Ю. за участю секретаря - Куцевол Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона ОСОБА_1 , є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належить їй на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого 23 вересня 2004 року приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лівійською Л.М. в реєстрі за № 1296, зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 29.11. 2004 року в книзі Д-4 стор.48 за № 448/4. Відповідач ОСОБА_3 , колишній чоловік позивача, який проживав в її будинку і був в ньому зареєстрований з 26.10.2004 року. Багато років він проживав разом з позивачем в її будинку, як член сім`ї. 01 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано, але фактично колишній чоловік не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року, так як виїхав з будинку у добровільному порядку у невідомому позивачу напрямку. На теперішній час місце проживання відповідача їй також невідомо. Реєстрація і фактичне не проживання в будинку відповідача порушує права позивача, і вона не може скористуватися правом отримання субсидії на оплату комунальних послуг.
Вважає, що відповідач втратив право на користування її будинком на підставі відсутності в ньому більше п`яти років, який він покинув добровільно, вибувши в інше житлове приміщення. Просить усунути їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права користування та володіння будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву.
У зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, які були повідомлені належним чином, і які про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, та надавши їм належну оцінку, встановив наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лівійською Л.М. 23 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1296, та зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 29.11.2004 року в книзі Д-4 стор.48 за № 448/4, належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно про від 30.11.2004.
Згідно довідки виданою адміністратором ЦНАПу Березовською А.В. , за №2060 від 20.09.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , 1971 р.н., який з 2015 року не проживає за вищезазначеною адресою, згідно з даними довідки, виданої квартальним вулиці Леваневського в смт. Іларіонове
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщенім, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без повалених причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі не проживають у даному будинку більше одного року без поважної причини.
Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у здійсненніОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнанняОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Я.Ю. Костеленко