Справа № 681/1228/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року Полонський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді - Дідек М.Б.

з участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та земельною ділянкою,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_1 шляхом знесення гаража. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що згідно договору дарування від 15.07.2012 року являється власником житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами та приватизованою земельною ділянко 0,25 га. кадастровий номер :003:001:0011 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та інших будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які на підставі рішення виконкому Великокаленицької сільської ради Полонського району Хмельницької області від 15.02.2001 року №3, належали дарувальнику- його батькові ОСОБА_5 на праві особистої власності.

Оскільки після здійснення даного правочину батько продовжував проживати у згаданому будинку та користуватися земельною ділянкою тому в повному обсязі даним нерухомим майном не користувався.

Користувачем суміжної земельної ділянки на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами та гараж на АДРЕСА_2 являється ОСОБА_2 .

У 2017 році під час провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_6 (батька відповідача) до нього - позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої пошкодженням гаража, йому стало відомо, що гараж на його земельній ділянці побудований з порушенням П-3.25,3.29,3.330 по лінії межі яка проходить по стіні гаража без недотримання нормативної відстані 1 метр від межі та 10 метрів від житлового будинку.

В результаті таких порушень з покрівлі гаража під час атмосферних опадів на території земельної ділянки стікає вода, а також її затінення, чим створює для нього незручності вирощувати рослинні культури.

Не відповідність відстані від гаража до житлового будинку вимогам П-3.17 (Планування та забудова сільських поселень, не менше 10 м.) приводить до впливу на повітря значний вміст шкідливих речовин у відпрацьованих газах автомобіля, які проникають у будинок, що унеможливлює відкривати вікна в літній період.

Посилаючи на дані обставини, а також, що гараж побудований без погоджень з відповідними органами, колишнім власником ОСОБА_6 були створені незручності для користування земельною ділянкою та житловим будинком, чим порушив правила добросусідства, позивач просив задовольнити його позов.

Відповідач подав до суду відзив в якому позов не визнав зіславшись на те, що спірний гараж був побудований у 1992 році при дотриманні чинних на той час норм ДБН. Зокрема, норми ДБН 79-92 (житлові будинки для індивідуальних забудовників України), - п.2.8 передбачали, що гаражі для власних автомобілей в селищних та сільських населених пунктах дозволялось розміщувати по межі ділянки, тому посилання позивача на норми ДБН 2.4.-1-94 безпідставні оскільки на той час не діяли.

Позивач в судове засідання не з`явився, а представник адвокат Кушнірук В.М. позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечуючи проти позову пояснив, що гараж був побудований його батьком у 1992 році та був прийнятий в експлуатацію. З батьком позивача перебували у добросусідських стосунках і будь-яких заперечень, щодо його побудови з його боку не було. Покрівля гаража облаштована ринвами, що запобігає стіканню атмосферних опадів на території суміжної ділянки. Після спорудження гаража та його експлуатації батько позивача також будь-яких заперечень та претензій щодо перешкоди у користуванні земельною ділянкою не заявляв, не має таких перешкод і на даний час. Приводом даного позову на його думку стало рішення суду за яким з позивача на користь його покійного батька було стягнуто матеріальну та моральну шкоду через влаштування позивачем на близькій відстані від гаражу каналізаційного септику для збору побутових стоків та викопану траншею, що призвело до пошкодження стін гаража.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не вказано, яким чином порушуються його права відповідачем та якими доказами вони підтверджуються.

Суд заслухавши пояснення представник позивача, відповідача та його представника, вислухавши пояснення експерта, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 15.07.2012 року ОСОБА_4 являється власником житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами та приватизованою земельною ділянко 0,25 га. кадастровий номер :003:001:0011 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та інших будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які належали дарувальнику- його батькові ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Великокаленицької сільської ради Полонського району Хмельницької області від 15.02.2001 року №3 (а.с.12,13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.04.2019 року спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_2 відповідач у справі, спадщина якої складається з житлового будинку з господарськими будівлями та гаража позначеного на плані під літерою В, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14)

Згідно довідки старости Великокаленицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ від 03.02.2017 року №14 відповідно до господарських книг за 2006-2015 роки у користуванні ОСОБА_6 значиться 70га землі. До 15.04.1991року дворогосподарства ОСОБА_6 відносилося до колгоспного двору. Рішенням виконавчого комітету Великокаленицької сільської ради від 25.04.2007 року №17-А за ОСОБА_6 визнано право власності на житловий будинок, надвірні будівлі та гараж, що знаходяться в АДРЕСА_2 . На будинок, господарські будівлі та гараж 04.03.2008 року виготовлена інвентарна справа (а.с.11,33).

Із наявної в інвентарній справі довідки видно, що успадковані ОСОБА_6 будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,34 га., яка перебувала в його користуванні та яка на даний час не приватизована.

Згідно довідки Великокаленицької сільської ради від 13.06.2008 року №322 рішенням сесії В. Каленицької сільської ради від 25.02.1995 року №4, ОСОБА_5 приватизована земельна ділянка розміром 0,50га. (а.с.68). Із матеріалів технічної документації на приватизацію видно, що при передачі межових знаків на зберігання за актом від 08.11.2019 року, ОСОБА_5 відносно земельної ділянки, яка передавалася йому у власність за кадастровим номером :003:001:0011, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , щодо лінії межі, біля якої побудований гараж і її конфігурації із суміжним землекористувачем, не узгоджувалася і будь яких щодо порушення його прав користування земельною ділянкою не заявляв.

У справі встановлено, що як під час будівництва гаража, так і його експлуатації, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за час їх життя існували добросусідські стосунки, будь яких нарікань та скарг з боку ОСОБА_5 , щодо порушення його прав з приводу користування земельної ділянки та житлового будинку не виникало.

Те, що між суміжниками земельної ділянки з приводу зведення гаража на межі спірної земельної ділянки існували інші, а не добросусідські відносини не посилався і сам позивач.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що через спорудження гаража з порушенням будівельних норм і правил він позбавлений можливості належним чином використовувати свою земельну ділянку, зокрема для вирощування рослинних культур та житловим будинком.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду цивільної справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненою пошкодженням гаража, він, як відповідач, посилався на те, що на даній частині земельної ділянки ростуть дерева - горіхи та влаштований каналізаційний септик для побутових стоків.

Відповідно до ст.103 ЦПК, для перевірки доводів позивача, щодо порушення його прав користування земельною ділянкою та житловим будинком через невідповідність будівництва гаража будівельним нормам і правилам, за його клопотанням ухвалою суду від 03.03.2020 року була призначена судово будівельна- технічна та земельно-технічна експертиза на виконання якої експерту були надані необхідні матеріали.

На клопотання експерта від 03.08.2020 ухвалою суду було відновлено провадження та роз`яснено сторонам про необхідність надати необхідні додаткові матеріали, а саме: відомості (планів, схем виписок із поземельної книги, тощо) щодо конфігурації та площі земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до набуття права власності на земельні ділянки.

Проте, позивач з невідомих причин додаткові матеріали суду не надав, а з клопотанням до суду про сприяння у витребуванні необхідних документів не звертався.

Статтею 102 ЦПК України передбачені вимоги до висновку експерта, зокрема: у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Проте наявний у справі висновок експерта у повній мірі даним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.3 зазначеного у висновку експерта №234/12-2020 судово будівельно-технічно та земельно-технічної експертиз від 08.12.2020 року проте, що гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 відносно житлового будинку, що розташований на АДРЕСА_1 споруджений з порушенням вимог п.п.2.8 та 2.20 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

Проте погодитися з таким висновком у повному обсязі суд не може.

Як вбачається із дослідницької частини висновку експерт дійшов такого висновку, що гараж (літ.В) та господарська будівля (літ.Б) фактично розташовані по межі із будинковолодінням під №19 через відсутність доступу до стіни гаража та господарської будівлі із території домоволодіння №17 , оскільки відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку та господарської споруди слід приймати не менше 1м.

В той же час відповідно п. 2.8. ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», які були чинними на момент спорудження гаража, гаражі для власних автомобілів дозволялося розміщувати в селищах та сільських населених пунктах - по межі ділянки, в містах - по лінії забудови.

Крім того, у своєму висновку експерт зазначив, що межа земельної ділянки за кадастровим №:003:001:0011 фактично проходить по території будинковолодіння АДРЕСА_2 , в тому числі по гаражу (літ. В) та господарської будівлі (літ.Б) в результаті чого утворюється накладання земельної ділянки із кадастровим №:003:001:0011на території фактичного землекористування будинку домоволодіння №17 (а.с.159).

Експертом також зазначено, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером №:003:001:0011, як визначено Державним земельним кадастром не відповідає фактичному розташуванню меж земельної ділянки, що визначені та закріплені на місцевості, що підтверджується актом прийомки передачі межових знаків складеного 08.11.2019 року та додатку до акту приймання передачі межових знаків на зберігання, а саме абрису земельної ділянки, складеного станом на 08.11.2019 року, однак встановити причину такої невідповідності не вбачалося за можливе.

Разом з тим із висновку експерта вбачається, що не надання за його клопотанням від 03.08.2020 року додаткових матеріалів, зокрема: відомості (планів, схем виписок із поземельної книги, тощо) щодо конфігурації та площі земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до набуття права власності на земельні ділянки позбавило експерта встановити, яка була конфігурація, площа, чітке місце розташування в геодезичній системі координат земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_5 до набуття права власності, не представилось можливим. В тому числі і не було представлено технічну - проектну документацію гаража (а.с.150).

Також згідно даного висновку встановлено, що за ОСОБА_5 на праві особистої власності, закріплена земельна ділянка площею 0,50га., що більша на 0,0067 га. ніж належить відповідно до державних актів (а.с.159).

Оцінюючи висновок експерта відповідно до ст.110 ЦПК України, з точки зору його належності та допустимості, що спірний гараж побудований з порушенням будівельних норм і правил, суд вважає, що оскільки обставини досліджені експертом не у повному обсязі по причині не надання додаткових матеріалів, тому прийняти даний висновок, як доказ на підтвердження доводів позивача, щодо порушених його прав користування земельною ділянкою та житловим будинком через порушення державних норм і правил будівництва гаража, ґрунтується на припущеннях.

В судовому засіданні судовий експерт Свістунов І.С. , пояснив, що при розробці технічної документації на земельну ділянку позивача була допущена помилка, тому земельна ділянка, яка перебуває у користуванні ОСОБА_4 , є більшою ніж належить йому відповідно до державних актів. Крім того, пояснив, що висновок його є неповним, оскільки його клопотання про надання відповідних матеріалів для проведення експертизи на поставленні запитання по справі сторонами не було виконано.

Частина3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуації та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналіз досліджених вищенаведених доказів та встановлені фактичні обставини дають суду у даному випадку підстави дійти висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, котрі б у своєму взаємозв`язку підтверджували та спростували заперечення відповідача факт порушення його права на користування земельною ділянкою та житловим будинком.

З огляду на викладене заявлений позивачем позов задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення гаража - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.05.2021року

позивач: ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 .

Суддя Дідек М.Б.