КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7325/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

13 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В. (суддя-доповідач), Голуб С.А., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі за заявою Головного управління ДПС у Волинській області про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», заінтересовані особи: акціонерне товариство «ОТП Банк», акціонерне товариство «Альфа-Банк», акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України,

в с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року у задоволенні заяви про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтями 350, 354 ЦПК України, та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд у складі судді-доповідача установив, що оскаржуване судове рішення було ухвалене судом першої інстанції в судовому засіданні 25 січня 2021 року за відсутності всіх учасників справи та 15 лютого 2021 року направлене, в тому числі на поштову адресу ГУ ДПС у Волинській області, тоді як з апеляційною скаргою заявник звернувся лише 26 березня 2021 року. В апеляційній скарзі зазначено, що копію оскаржуваного судового рішення заявник отримав 22 березня 2021 року. Однак, початок перебігу строку на апеляційне оскарження обчислюється не з дня вручення учаснику справи відповідного судового рішення, а з дня його постановлення або з дня складення повного судового рішення, зокрема й у разі розгляду справи без участі або повідомлення учасників справи. Крім того, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження дати отримання заявником копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року. Такі докази на порушення вимог пункту 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України також не були долучені заявником до апеляційної скарги. За наведених в апеляційній скарзі обставин, проте у випадку їх документального підтвердження, заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до положень статей 350, 354 ЦПК України, утім такого клопотання в апеляційній скарзі заявлено не було, а в силу диспозитивності цивільного судочинства суд не може самостійно поновити цей процесуальний строк.

Копія ухвали за поштовою адресою, вказаною в апеляційній скарзі, була вручена уповноваженому представнику ГУ ДПС у Волинській області 15 квітня 2021 року, про що свідчить повернуте до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

30 квітня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання заявника про продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору та повідомлення про вчасне подання апеляційної скарги.

Заявник на виконання ухвали суду від 8 квітня 2021 року повідомив про те, що апеляційна скарга подана у межах п`ятиденного строку на апеляційне оскарження, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції на поштову адресу ГУ ДПС у Волинській області надійшло 22 березня 2021 року, що підтверджується копією супровідного листа до рішення з відміткою про отримання, копією конверта зі штриховим ідентифікатором та скріншотом із сайту Укрпошти.

Дослідивши матеріали справи та доводи повідомлення про вчасне подання апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Частиною третьою статті 350 ЦПК України передбачено, що особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявник мають право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до апеляційного суду в установленому порядку.

Отже, для оскарження рішень у справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, законодавцем встановлено п`ятиденний строк.

Виходячи з установленого в статті 354 ЦПК України загального порядку оскарження рішення суду та враховуючи спеціальні строки оскарження рішення про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, апеляційна скарга нарішення суду у даній справі подається протягомп`яти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з урахуванням строку на апеляційне оскарження, установленого частиною третьою статті 350 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подана протягом п`яти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина третя статті 354 ЦПК України).

Таким чином, норма частини третьої статті 350 ЦПК України є спеціальною по відношенню до положень статті 354 ЦПК України щодо строків апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, а відтак п`ятиденний строк для оскарження судового рішення підлягає поновленню з моменту вручення копії рішення.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення було ухвалене судом першої інстанції в судовому засіданні 25 січня 2021 року за відсутності всіх учасників справи та 15 лютого 2021 року направлене, в тому числі на поштову адресу ГУ ДПС у Волинській області, тоді як з апеляційною скаргою заявник звернувся лише 26 березня 2021 року.

В апеляційній скарзі було зазначено, що копію оскаржуваного судового рішення заявник отримав 22 березня 2021 року.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд вказав, що за наведених обставин, проте у випадку їх документального підтвердження, заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до положень статей 350, 354 ЦПК України, утім такого клопотання в апеляційній скарзі заявлено не було, а в силу диспозитивності цивільного судочинства суд не може самостійно поновити цей процесуальний строк.

У вищевказаній ухвалі апеляційний суд чітко і однозначно констатував, що заявникунеобхідно надати суду апеляційної інстанції заяву, в якій, вказавши на підстави поважності причини пропуску установленого законом строку на апеляційне оскарження з посиланням на відповідні докази, порушити питання про поновлення цього строку, а в іншому випадку буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Однак, в повідомленні про вчасне подання апеляційної скарги заявник знову ж таки вказав, що апеляційна скарга подана у межах п`ятиденного строку на апеляційне оскарження з часу отримання рішення на поштову адресу 22 березня 2021 року, тому фактично цей процесуальний строк не пропущено.

Разом з тим, зазначені посилання ГУ ДПС у Волинській області є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного процесуального законодавства з огляду на те, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження обчислюється не з дня вручення учаснику справи відповідного судового рішення, а з дня його постановлення або з дня складення повного судового рішення, зокрема й у разі розгляду справи без участі або повідомлення учасників справи.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні судових рішень суд не може виходити за межі заявлених вимог, а правом визначати підставу заяви (клопотання) наділений лише заявник (статті 13, 43, 49 ЦПК України).

Враховуючи вимоги статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без відповідного клопотання учасника справи з доведеністю поважності причин не забезпечує рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛроз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як свідчать матеріали справи, протягом встановленого апеляційним судом строку з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху її вимоги заявником залишилися не виконанні, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження до апеляційного суду не надійшла, а повідомлення про вчасне подання апеляційної скарги є безпідставним.

За таких обставин, коли у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не порушено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду про відмову у розкритті банком інформації, що містить банківську таємницю, то з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 350, 354, 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі за заявою Головного управління ДПС у Волинській області про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», заінтересовані особи: акціонерне товариство «ОТП Банк», акціонерне товариство «Альфа-Банк», акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України, відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати заявнику разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній