Справа № 683/791/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Лугового О.М.

з участю секретаря Градомської Д.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району в особі голови комісії з питань припинення Соломіна Ю.В. про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області в особі голови комісії по припиненню ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що у період із 25.06.1995 року по 26.11.1996 року та з 10.04.1998 року по 04.11.1998 року ОСОБА_1 працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Дружба» с.Коржівка, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької області та був членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства до 04.11.1998 року, що підтверджується записами у його трудовій книжці колгоспника про роботу та членство у КСП «Дружба» с.Коржівка.

У 1995 році, відповідно до рішення Коржівської сільської ради Хмельницької області для КСП «Дружба», було передано у колективну власність землю, про що було видано державний акт на право колективної власності на земля серії ХМ №020, який затверджений 18 вересня 1995 року, до якого додано списки громадян-членів на отримання земельної частки (паю). Зазначає, що його помилково та з незрозумілих йому причин не було включено до списку громадян КСП «Дружба» с.Коржівка, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акта на право колективної власності на землю. На думку позивача, він був членом КСП «Дружба» с.Коржівка на час паювання землі, а тому має право на земельну частку (пай), однак у 2020 році дізнався, що сертифікат на земельну частку (пай) на його ім`я не видавався, а тому він не зможе реалізувати своє право на земельну частку (пай).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутності його представника.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , що у період із 25.06.1995 року по 26.11.1996 року та з 10.04.1998 року по 04.11.1998 року працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Дружба» с.Коржівка, Старокостянтинівського р-н., Хмельницької області та був членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства до 04.11.1998 року, що підтверджується записами у його трудовій книжці колгоспника про роботу та членство у КСП «Дружба» с.Коржівка.

Як вбачається з інформаційної довідки Відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокдастру у Хмельницькій області від 11 березня 2021 року за № 265/113-Вих, розпаювання КСП «Дружба» с.Коржівка проведено станом на 18 вересня 1995 року, відповідно до Державного Акта на право колективної власності на землю серія ХМ №020. У список громадян членів КСП «Дружба» с.Коржівка ОСОБА_1 не виписувався та сертифікат на його ім`я не видавалась. Розмір земельної частки (паю) складає 2,77 умовних кадастрових гектара.

Згідно копії Державного акта на право колективної власності серії ХМ №020 від 18 вересня 1995 року, КСП «Дружба» с.Коржівка передано у колективну власність 1491,7 га землі.

Частиною 9 ст. 5 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 вказаного Указу Президента України, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 права на земельну частку (пай).

Разом з тим, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

При цьому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст.80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що саме з часу видачі державного акта на право колективної власності на землю позивач міг дізнатися про порушення свого права.

При цьому суд враховує, що позивачем не наведено поважних причин пропуску нею строку позовної давності, встановленого законом, як і не заявлено відповідного клопотання про поновлення такого строку судом.

Так, судом не приймаються до уваги доводи позивача в тому, що про факт порушення права на земельну частку (пай) йому стало відомо лише в 2020 року, оскільки перебував за кордоном.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не довів той факт, що він з 1995 року не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проявивши розумний ступінь добросовісності, ОСОБА_1 міг у 1995 році довідатись про видачу КСП «Дружба» с.Коржівка державного акта на право колективної власності на землю, ознайомитись з списком осіб, які включені в додаток №1 до державного акта, оспорити невключення його до відповідного списку, а отже міг дізнатись про порушення його прав на земельну частку (пай).

З огляду на те, що право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви відповідачами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району в особі голови комісії з питань припинення ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай), слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2,12,13,76,258,259,263-265, 280 ЦПК України, ст.5 ч.9, ст.22 ч.1, ст.23 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст.71,75,76 ЦК УРСР, Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), суд -

ухвалив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Коржівської сільської ради Старокостянтинівського району в особі голови комісії з питань припинення ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай), відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: 31145, с.Коржівка, Старокостянтинівський р-н., Хмельницька обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Коржівська сільська рада Старокостянтинівського району в особі голови комісії з питань припинення Соломіна Ю.В., місце знаходження: 31146, с. Старий Остропіль, Старокостянтинівський р-н., Хмельницька обл.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя: