Справа № 159/6721/20 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/616/21 Категорія: 70 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - - Карпук А. К., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони уклали шлюб 01.09.2000 р., який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2011 р. було розірвано. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає спільно з нею та перебуває на повному її утриманні. Остання на даний час є студенткою третього курсу денної форми навчання факультету міжнародних відносин Національного університету «Острозька академія» за контрактом.

Позивач зазначає, що їх спільна повнолітня дочка потребує необхідних коштів на оплату навчання, проїзду до місця навчання у м. Острог Рівненської області, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Відповідач допомоги дочці не надає. Вона не в змозі самостійно надати дочці необхідне матеріальне забезпечення. Відповідач не має постійної роботи, хоча має випадкові заробітки в галузі будівельних робіт, не має інших аліментних зобов`язань. Зазначає, що, крім аліментів, спільна повнолітня дочка потребує додаткових витрат, пов`язаних із навчанням. Покликаючись на ст. 185 СК України, зазначає, що розмір витрат на оплату навчання за третій рік навчання становить 18 590 грн згідно з договором № 25 - МВ/2018 про надання освітніх послуг, укладеним з Національним університетом «Острозька академія» 30.08.18 р. У зв"язку з цим відповідач має сплатити Ѕ вказаної вище суми плати за навчання за третій рік навчання дочки, що складає 9 295 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд неповністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, та на підставі власних суб`єктивних припущень дійшов висновку щодо необгрунтованості позовних вимог та неспроможності відповідача надавати допомогу повнолітній дитині.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, хоча він належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження у даній справі, оскільки йому направлено копію відповідної ухвали та апеляційної скарги, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.35) .

Справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна, відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи повністю в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів того, чи має вона дохід, який його розмір; чи має сталий та достатній дохід відповідач, та який саме розмір доходу останнього, а також чи наявна у відповідача можливість надавати таку допомогу позивачеві як матері повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 01.09. 2000 р. На даний час шлюб розірвано за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.04.11 р., що стверджується копією виписки з рішення суду у справі № 2 - 17/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони є її батьками, а дочка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом копії договору № 25 - Мв/2018 від 30.08.18 р., укладеного між Національним університетом «Острозька академія» та ОСОБА_1 , за надання освітньої послуги ОСОБА_3 вузом позивач сплачує, зокрема, за третій рік навчання дочки ОСОБА_3 у вузі 18 590 грн двічі на рік рівними частками суми, встановленої до оплати за навчальний рік, до початку навчального року не пізніше 01 вересня кожного року, та до початку другого семестру - не пізніше 01 лютого кожного року. Строк навчання встановлено з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік.

Обставина, що спільна повнолітня дочка сторін продовжує навчання і на даний час у вказаному вище навчальному закладі на денній формі навчання за контрактом та термін навчання з 01.09.18 р. по 30.06.22 р., стверджується копією довідки № 236 від 21.10.20 р., виданої Національним університетом «Острозька академія».

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до норм статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання .

Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, законодавством передбачено, що батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який би дозволив їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей, а тому особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дитину.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що відповідач має доходи, які вказують на можливість надавати дочці матеріальну допомогу. При цьому будь-яких доказів на підтвердження даного факту нею не надано. Не наведено також і інших мотивів, підтверджених належними доказами, які б дали можливість проаналізувати майновий стан сторін, інші обставини їх життя, що мають значення для справи .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що нею надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, разом з тим, з наданих доказів убачається лише факт навчання її дочки за договором, укладеним з вищим навчальним закладом, та розмір і строки оплати за навчання.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що виходячи з інтересів повнолітньої дочки сторін, враховуючи надані докази щодо продовження нею навчання, а також беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача та ненадання ним на спростування позовних вимог жодних доказів, слід вирішити питання про стягнення в користь позивачки аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

При визначенні розміру таких аліментів апеляційний суд виходить із наявних у справі доказів, а саме зі змісту договору № 25 - Мв/2018 від 30.08.18 р., укладеного між Національним університетом «Острозька академія» та ОСОБА_1 , та вважає, що в користь позивачки з батька їх дочки слід стягувати по 820 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову - з 28.12.2020 року, на час навчання дочки - до 30 червня 2022 року, зважаючи на вартість навчання - 18590 грн щорічно (із розрахунку : (27885 грн : 2 батьків) : 17 міс.).

Суд враховує також, що при вирішенні даного спору не підлягає застосуванню частина друга ст.182 СК України щодо мінімального розміру аліментів, оскільки вона стосується неповнолітніх дітей.

Такий правовий висновок був висловлений також у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі № 569/8960/17.

Разом з тим, в частині позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на оплату за третій рік навчання в сумі 9295 грн колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у цих вимогах.

Як визначено ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, законом визначено, що додаткові витрати підлягають можуть бути стягнуті лише в період, коли можливо стягувати з батьків аліменти на неповнолітню дитину, тобто у даній справі - витрати, здійснені до повноліття дочки сторін - а саме, до 25.01.2019 року.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються понесених нею витрат в сумі 9295 грн за третій рік навчання дочки, тобто за період з 01.09.2020 року, то такі вимоги не відповідають наведеним нормам закону і є безпідставні.

Таким чином, зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи в частині стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, а тому в цій частині рішення слід скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнути в користь позивачки з відповідача аліменти на час навчання їх повнолітньої дочки в розмірі по 820 грн щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом і до 30 червня 2022 року. В решті рішення залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року в даній справі в частині стягнення аліментів скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі по 820 (вісімсот двадцять) гривень щомісячно на час навчання, починаючи з 28 грудня 2020 року і до 30 червня 2022 року.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві ) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий

Судді