Справа № 755/4160/21
Провадження № 2-с/755/65/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Іванині М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, без участі сторін, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі -ВДВС Обухівського МРУЮ), стягувач - Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність ВДВС Обухівського МРУЮ щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, яка набрала законної сили 25 листопада 2020 року;

- визнати неправомірною бездіяльність ВДВС Обухівського МРУЮ щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ВДВС Обухівського МРУЮ зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , накладені постановою заступника начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. про відкриття виконавчого провадження від 14 серпня 2015 року № 48431219.

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що Дніпровським районним судом міста Києва 16 жовтня 2014 року в рамках розгляду справи № 755/25532/14-ц було винесено ухвалу про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості по кредитному договору в сумі

332 965,11 грн.

14 серпня 2015 року заступником начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. відкрито виконавче провадження на підставі виданого 03 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва виконавчого листа та заяви стягувача, також даною постановою накладено арешт на все майно скаржника.

11 вересня 2015 року суб`єктом оскарження в рамках даного виконавчого провадження було оголошено розшук майна боржника, що належить на праві власності скаржнику.

26 грудня 2016 року суб`єктом оскарження в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова учасниками виконавчого провадження не оскаржувалася та є чинною. У зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, річний термін повторного пред`явлення стягувачем до виконання тривав з 26 грудня 2016 року по 26 грудня 2017 року.

29 травня 2018 року приватним виконавцем Чижиком А.П. стягувачу було відмовлено у повторному відкритті виконавчого провадження, в зв`язку з тим, що виконавчий лист від 03 листопада 2014 року № 755/25532/14-ц був поданий з пропуском річного строку, встановленого для подання даного виконавчого листа. Така відмова приватного виконавця стягувачом не оскаржувалась.

02 листопада 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, яка набрала законної сили 25 листопада 2020 року, у справі № 755/10999/20 було визнано неправомірними дії заступника начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. щодо не зняття арешту зі всього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений в рамках виконавчого провадження № 48431219 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Станом на 03 березня 2021 року арешт не знятий, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року не виконана.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

Заявник ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

23 березня 2021 року від ВДВС Обухівського МРУЮ до суду надійшов відзив, в якому Обухівський міськрайонний відділ просив провести судовий розгляд скарги без участі свого представника та заперечував щодо задоволення скарги, пославшись на таке.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі

№ 755/10999/20 постанову про арешт майна боржника в частині арешту нерухомого майна боржника, а також постанову про розшук майна боржника не скасовано. Відповідно до резолютивної частини даної ухвали скасуванню підлягає лише обтяження, накладене в межах виконавчого провадження

№ 48431219 у виді арешту рухомого майна, зареєстрованого 17 серпня 2015 року за № 15465674 реєстратором Новейко - Вадіс О.С., Філія м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника.

Чинним законодавством не встановлено обставин, за якими державний виконавець наділений повноваженнями на повторне завершення виконавчого провадження, яке завершене(закінчене) у період, що минув. Також не допускається законодавством внесення змін у вже прийняті постанови та зміна постанови із «Повернення виконавчого документу стягувачу» на «Закінчення виконавчого провадження», а також внесення інших відомостей, які не існували або не були відомі на момент прийнятого рішення.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на момент прийняття оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні ВДВС Обухівського МРУЮ перебувало виконавче провадження № 48431219, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого 03 листопада 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договорі в сумі 332 965,11 грн.

14 серпня 2015 року заступником начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. була винесена постанова ВП № 48431219 про відкриття виконавчого провадження та одночасно накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

26 грудня 2016 року заступником начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (майно боржника не виявлене протягом року з дня оголошення розшуку).

29 травня 2018 року приватним виконавцем Чижиком А.П. стягувачу було відмовлено у повторному відкритті виконавчого провадження, в зв`язку з тим, що виконавчий лист №755/25532/14-ц від 03 листопада 2014 року був поданий з пропуском річного строку, для даного виконавчого листа.

Листом ВДВС Обухівського МРУЮ від 03 серпня 2020 року за вих № 31254 ОСОБА_1 на його заяву від 01 серпня 2020 року повідомлено, що у ВДВС Обухівського МРУЮ відсутні матеріали справи виконавчого провадження, де стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк», а боржником ОСОБА_1 , за виконавчим листом Дніпровського районного суду міста Києва № 755/25532/14-ц від 03 листопада

2014 року, оскільки виконавче провадження завершено 26 грудня 2016 року.

У єдиному реєстрі боржників інформація про невиконані майнові зобов`язання та запобігання відчуженню майна позивача ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 48431219 від 14 серпня

2015 року відсутня. Виконавчий документ фактично втратив свою силу та не може бути повторно пред`явлений стягувачем до виконання, оскільки сплив трирічний термін, протягом якого виконавчий лист Дніпровського районного суду міста Києва № 755/25532/14-ц від 03 листопада 2014 року міг бути пред`явлений на примусове виконання. На даний час у ВДВС Обухівського МРУЮ відсутня необхідність забезпечення виконання рішення суду, оскільки виконавче провадження закінчено і відділом не виконується. Зняти арешт з майна боржника, що накладений в рамках виконавчого провадження № 48431219, не можливо, матеріали виконавчого провадження знищено.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно із частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року скаргу

ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: ВДВС Обухівського МРУЮ, стягувач: АТ «Альфа-Банк», на дії та рішення державної виконавчої служби - задоволено частково. Визнано неправомірними дії заступника начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М. щодо не зняття арешту зі всього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений в рамках виконавчого провадження ВП № 48431219 при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Скасовано обтяження, накладеного в межах виконавчого провадження № 48431219 у виді арешту рухомого майна, зареєстрованого від 17 серпня 2015 року за № 15465674 реєстратором Новейко - Вадіс О.Г., Філія

м. Києва та Київської обл. державного підприємства «Національні інформаційні системи» на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника, виданого заступником начальника ВДВС Обухівського МРУЮ Голубець Н.М.

Ухвала набрала законної сили 25 листопада 2020 року.

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника ВДВС Обухівського МРУЮ із заявою про зняття арешту і розшуку по виконавчому провадженні від 14 серпня 2015 року № 48431219. Станом на 03 березня 2021 року арешт не знятий, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року не виконана.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту, обмеження щодо розпорядження рухомим майном скаржника, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, знищене, а механізм фактичного виконання рішення суду за межами виконавчого провадження відсутній.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність ВДВС Обухівського МРУЮ, стягувач: АТ «Альфа-Банк», є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259-260, 353 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року, яка набрала законної сили

25 листопада 2020 року.

Визнати неправомірною бездіяльність Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , накладений постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Голубець Наталією Миколаївною про відкриття виконавчого провадження № 48431219

від 14 серпня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повний текст складено 18 травня 2021 року.

Суддя О.О. Хромова