КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5230/2021
справа №369/8689/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Ковальчук Л.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

встановив:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 20329,96 грн. шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 20 липня 2017 року у ДТП, що сталася з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем Ford Scorpio, номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджено автомобіль ЗАЗ Sens, номерний знак НОМЕР_2 (теперішній номерний знак НОМЕР_3 ).

На момент ДТП автомобіль ЗАЗ Sens належав ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 .

Вартість матеріального збитку у зв`язку із пошкодженням автомобіля становить 50581,74 грн., страховиком заподіювача шкоди сплачено 30251,78 грн., у зв`язку із чим решту суми просить стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 20329,96 грн. матеріальної шкоди та витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що його відповідальність на момент ДТП була застрахована на суму 100000 грн. та в межах цієї суми страховик і мав здійснити відшкодування, проте суд протиправно поклав відповідальність на нього.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 20 липня 2017 року відбулась ДТП за участю автомобіля Ford Scorpio, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля ЗАЗ Sens, номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень.

На момент ДТП власником автомобіля ЗАЗ Sens був ОСОБА_3 , що убачається з даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 01 серпня 2017 року у справі №369/8072/17 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком настання ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0215126. Ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна майну - 100000 грн.

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2018 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцями в рівних частках є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із автомобіля ЗАЗ Sens, номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 14 червня 2019 року право власності на автомобіль ЗАЗ Sens перереєстровано за ОСОБА_2 .

Також установлено, що 14 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" укладено угоду про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування. Відповідно до цієї угоди вона стосується страхового випадку, обставини якого є підставами цього позову.

Сторони угоди домовились, що у зв`язку із відсутністю на момент укладення угоди документів, що підтверджують розмір заявленого збитку, розмір страхового відшкодування становить 30251,78 грн. Ця сума визнається сторонами остаточною і не підлягає перегляду. Після здійснення виплати обов`язок страховика з врегулювання вимог потерпілого вважається виконаним належним чином.

Згідно даних Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №511/8-17, складеного 17 серпня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ Sens, номерний знак НОМЕР_2 , становить 36195,99 грн.

Згідно акта виконаних робіт №ЗА-0001562 від 31 жовтня 2018 року, складеного АФ "Бровари-авто" ПрАТ "Українська автомобільна корпорація", за замовленням ОСОБА_2 здійснено ремонт автомобіля на суму загальну суму 50571,74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір страхового відшкодування є недостатнім для відновлення транспортного засобу, відтак різниця підлягає стягненню з заподіювала шкоди.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.

Статтею 1187 ЦК України унормовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 цієї статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Статтею 1192 ЦК України унормовано, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Метою Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є встановлення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15 зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 22 (22.1) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, за загальним правилом, з урахуванням статті 1192 ЦК України, розмір шкоди встановлюється на підставі проведених досліджень, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Такі дослідження надають фактичний або прогнозований висновок.

Поряд з цим, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачена альтернативна можливість визначення розміру шкоди - за згодою страховика та потерпілого.

Так, відповідно до укладеною між потерпілим і страховиком угодою, вона грунтується на положеннях статті 36 (36.2) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою визначено, зокрема, наступне:

36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже потерпілий та страховик вирішили врегулювати свої правовідносини на підставі зазначених положень закону.

Поряд з цим, відповідно до змісту дослідженої вище угоди ОСОБА_1 не є її стороною та не висловлював своєї згоди іншим чином на те, щоб розмір страхової виплати, який забезпечує межі його майнової відповідальності, був би обмежений, зокрема, у разі досягнення між потерпілим та страховиком суми страхової виплати без визначення за встановленими правилами оціненого розміру збитку.

При цьому також не надано доказів, що заявлена до стягнення у позові сума не могла бути охоплена розміром страхової виплати, визначеної відповідно до закону під час проведення відповідного дослідження, і тягар по її виплаті покладається саме на заподіювача шкоди.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зміст укладеної угоди та її співвідношення із положеннями про страхування та відповідальність заподіювача шкоди, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Окрім того, суд першої інстанції послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, зазначивши, що вони застосовувались і в ряді інших постанов касаційного суду та згідно із яким потерпілий вправі пред`явити позов до заподіювача шкоди незалежно від того, що його майнова відповідальність була застрахована.

Разом із тим, на цей час Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зроблено інший правовий висновок (пункт 56 постанови), який узгоджується з обставинами цієї справи. Суд першої інстанції пославшись на вказану постанову не дослідив викладених висновків.

Отже, зібраними у справі доказами не підтверджується, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди відповідач у цій справі несе обов`язок із сплати різниці між фактичним розміром відновлювального ремонту і фактично виплаченою страховою виплатою або він має сплатити різницю у визначеному позивачем розмірі.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що роботи, виконані згідно акту виконаних робіт №ЗА-0001562 від 31 жовтня 2018 року, складеного АФ "Бровари-авто" ПрАТ "Українська автомобільна корпорація", на загальну суму 50571,74 грн. є роботами по відновленню автомобіля, пошкодженого в ДТП 20 липня 2017 року.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова