Справа № 459/1503/21
Провадження № 4-с/459/18/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Канюки В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Червонограді справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) -

В С Т А Н О В И В :

20.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій просить поновити йому строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця з приводу відмови у знятті (скасуванні) арешту з майна, визнати неправомірною відмову начальника виконавчої служби Павліхи В. С. у задоволенні заяви про зняття арешту з належного його майна та зобов`язати Червоноградський МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в особі начальника Павліхи В. С. зняти (скасувати) арешт зі всього належного йому майна, який було накладено на постановою № 1649-4 від 23 травня 2006 року в межах виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа №21203 виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 27 жовтня 2003 року у справі про стягнення заборгованості з нього в користь КП «Червоноградтеплокомуненерго», та скасувати оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування скарги вказав, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою від 23 травня 2006 року на належну йому ј частини вищезгаданої квартири було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження в межах виконавчого провадження про стягнення з нього в користь КП «Червоноградтеплокомуненерго» заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 838, 31 грн.. Дане виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого листа №21203 виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 27 жовтня 2003 року. На його звернення я у виконавчу службу із письмовою заявою про зняття цього арешту йому було відмовлено, так як щодо нього в АСВП відсутні дані про перебування виконавчого провадження на примусовому виконанні, оскільки система існує з 2008 року. Вважає, що підстав для продовження арешту майна немає, тому просить скаргу задовольнити на підставі ч.2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

03.06.2021 представник заявника ОСОБА_2 подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив вимоги скарги задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду скарги був повідомлений.

У відповідності до приписів ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розгляд справи призначався на 03.06.2021, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 07.06.2021.

Розглянувши заяву представника скаржника, дослідивши матеріали поданої скарги суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартиру від 17.05.1999 позивачу на праві спільної часткової власності належить ј частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем 23.05.2006 було винесено постанову № 1649-4 , якою накладено арешт на належну ОСОБА_1 ј частини вищезгаданої квартири та оголошено заборону на її відчуження.

Зі змісту даної постанови встановлено, що арешт на належне скаржнику майно було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження про стягнення з нього в користь КП «Червоноградтеплокомуненерго» заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 838, 31 грн.. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого листа №21203 виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 27 жовтня 2003 року.

Довідкою КП «Червоноградтеплокомуненерго» від 22.10.2020 №4549 стверджується, що за адресою АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за надані послуги з централізованого опалення.

Копією листа № 12454/1813-22 / 16535 від 4.11.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) із письмовою заявою про зняття арешту з належного йому майна, однак йому було відмовлено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із п.а) ч.1, ч.2 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дізнався про порушення його права з відповіді начальника Червоноградського МВ ДВС Західного МРУ МЮ (м.Львів) від 04.11.2020. В подальшому він звертався до суду із позовом про зняття вказаного арешту, який ухвалою від 17.05.2021 було залишено без розгляду.

Якщо арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Враховуючи наведені скаржником обставини, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду із даною скаргою був пропущений ним з поважних причин і такий слід поновити.

Судом встановлено, що виконавче провадження, в ході якого було накладено арешт на зазначене у скарзі майно, не перебуває на примусовому виконанні, борг за вказані у постанові послуги відсутній. Наведене дає підстав вважати, що рішення суду було виконане та виконавче провадження закінчене.

Згідно із положеннями ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .

Згідно із ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначена у скарзі бездіяльність порушує визначене ст.319 ЦК України право заявника розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, оскільки наявний арешт на майно перешкоджає йому переоформити належну йому частку.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Беручи до уваги вище наведене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець безпідставно не зняв арешт із належного ОСОБА_1 майна. Тому дана постанова підлягає скасуванню і слід зобов`язати уповноважену посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 постановою від 23.05.2006.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в особі начальника Павліхи В. С. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з належного мені майна, який було накладено згідно постанови № 1649-4 від 23 травня 2006 року в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 2 1203 від 27 жовтня 2003 року.

Зобов`язати Червоноградський МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в особі начальника Павліхи В. С., зняти (скасувати) арешт зі всього, належного мені, ОСОБА_1 майна, який було накладено на нього згідно постанови № 1649-4 від 23 травня 2006 року в рамках виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 2 1203 виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 27 жовтня 2003 року у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в користь КП «Червоноградтеплокомуненерго» та скасувати оголошення заборони на його відчуження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу складено 07.06.2021.

Суддя: М. Д. Новосад