КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 грудня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/398/17

Головуючий у першій інстанції - Гончарук В.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15955/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Будової Яни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі законного представника - опікуна ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Юлія Юріївна про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування квартири з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 07.09.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4745. Витребувано із володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір по 640 грн. з кожного (т. 2 а.с. 230-237).

Не погодившись з рішенням суду, 23 жовтня 2021 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвокат Будова Я.М. подала до суду апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 28-51).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року матеріали апеляційної скарги направлено до суду першої інстанції для усунення недоліків (т. 3 а.с. 157-158).

24 листопада 2021 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 25 листопада 2021 року передана судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали для сплати судового збору (т. 3 а.с. 162-164).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року та зупинено дію рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року (т. 2 а.с.171-172).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 у якості правонаступника відповідача ОСОБА_5 . Підготовку справи до судового розгляду закінчено, справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 173-174).

З матеріалів справи вбачається, що разом з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Будова Я.М. подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила заборонити будь-яким державним реєстраторам (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру іпотек, чи іншим особам, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті; заборонити ОСОБА_2 , її законному представнику ОСОБА_3 , іншим представникам вчиняти будь-які дії спрямовані на виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті (т. 3 а.с. 52-56).

В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 до ухвалення оскаржуваного рішення у справі помер відповідач ОСОБА_5 . Апелянт ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та відповідно до довідки Першої київської державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після свого померлого батька ОСОБА_5 . Проте 29 вересня 2021 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності за законом на вказану квартиру у зв`язку з тим, що при встановленні нотаріусом спадкового майна та проведення перевірки належності спадкодавцю права власності на майно виявилося, що право власності зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у цій справі. Звертав увагу, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, яким витребувано з володіння ОСОБА_5 спірну квартиру, відповідач ОСОБА_5 помер. Вважає, що подальше відчуження квартири значно утруднить відновлення порушених прав апелянта і потребуватиме пред`явлення окремого позову до нового власника. Оскаржуваним рішенням вирішено питання не лише питання щодо майна, яке ОСОБА_1 успадкував після смерті батька, набувши статусу спадкоємця. Спірна квартира використовується апелянтом, його дружиною та малолітньою донькою з моменту придбання його померлим батьком, була і залишається єдиним місцем їхнього проживання.

Виходячи зі змісту ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та зміст заяви про забезпечення позову, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018.

Разом з тим, з урахуванням того, що предметом позову у справі є визнання договору недійсним та витребування у відповідача ОСОБА_5 , правонаступником якого є заявник, спірної квартири, обрані ним заходи забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам. Заявником не доведено яким чином заходи забезпечення позову можуть забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення.

Виходячи з викладеного, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Будової Я.М. про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні представника ОСОБА_1 - адвоката Булової Яни Михайлівни про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова