Справа №489/5601/21
Провадження № 22-ц/812/2153/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретерам судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ТОВ «Кредоактив» - Щербакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю

«Кредоактив»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кокорєвим В.В., дата складання повного тексту не зазначена, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредоактив»", акціонерного товариства "Комерційний Банк "Володимирський", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДОАКТИВ" (далі - ТОВ «Кредоактив»), Акціонерного товариства "Комерційний Банк "Володимирський"( далі- АТ «КБ «Володимирський»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просив визнати недійсними, укладений між ПАТ «КБ «Володимирський» та ТОВ «Кредоактив» договір про передачу права реалізації заставленого майна за кредитним договором № К/87/1401 від 22 січня 2008 року та іпотечним договором від 22 січня 2008 року та між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ « Володимирський» про відступленням прав вимоги ( купівлі- продажу боргових зобов`язань за кредитним договором).

26 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення вищезазначеного позову, мотивуючи яку вказував, що 28 липня 2021 року він отримав від ТОВ «Кредоактив» вимогу про виконання примусових дій для переоформлення предмету іпотеки на іншу особу. На його думку вказані дії відповідача свідчать про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку з підстав передбачених Законом України «Про іпотеку».

До моменту вирішення судом спору у цій справі відповідач не обмежений у вчинені дій спрямованих на зміну власника предмету іпотеки.

Зазначав, що позовні вимоги направлені до конкретних учасників правочину, а у випадку зміни власників, або інших реєстраційних дій щодо об`єкту іпотеки, позивач втратить можливість належним чином захистити свої порушені права шляхом їх поновлення. Рішення у даній справі не зможе гарантувати ефективного захисту порушеного права.

На його думку, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, адже у протилежному випадку ефективний їх захист буде потребувати вчинення додаткових процесуальних дій в межах даного судового провадження чи додаткових звернень до суду внаслідок подальшого відчуження нерухомого майна та проведення відповідних реєстраційних дій з Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак просив про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам та органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь - які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ТОВ "КРЕДОАКТИВ", АТ "КБ "Володимирський", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним -задоволено частково.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам та органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти реєстраційні дії по перереєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Іпотечного договору від 22 січня 2008 року, укладеного між АКБ "Європейський" та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції з врахуванням норм процесуального законодавства та роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, наведення заявником доводів того, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, дійшов висновку про її обґрунтованість.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Кредоактив» подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що оскаржувана ухвала винесена судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не досліджено належним чином докази, в мотивувальні частині оскаржуваної ухвали судом не наведено жодної обґрунтованої підстави, за яких заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі відсутня аргументація в чому саме полягає ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Також, заявлені позовні вимоги мають немайновий характер, а отже не передбачають стадії виконання судового рішення. Проте в ухвалі суду першої інстанції відсутнє обґрунтування чи дослідження доказів того, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також, судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення, що є порушенням вимог ч.7 ст.153 ЦПК України, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу сторонами по справі подано не було.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «Кредоактив» у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив про її задоволення.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції вказав, що позивачем наведено доводи того, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача та з врахуванням норм процесуального законодавства, роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції через його не відповідність нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 січня 2008 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №К/87/1401 на суму 30 000 доларів США з процентною ставкою по кредиту 13.9% річних строком до 19 січня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитом між Банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 цього ж дня укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності кожному по ј частці належить іпотекодавцям.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2012 року звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 329211 грн.95 коп. на заставлене майно квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.».

При цьому, враховуючи зміст ч.2 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають на меті ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати укладений між ПАТ «КБ «Володимирський» та ТОВ «Кредоактив» договір про передачу права реалізації заставленого майна за кредитним договором № К/87/1401 від 22 січня 2008 року та іпотечним договором від 22 січня 2008 року та між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ «Володимирський» про відступленням прав вимоги (купівлі- продажу боргових зобов`язань за кредитним договором) недійними.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 серпня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності кожному по ј частці належить ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Отже, предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, про визнання недійсними договорів, без застосування наслідків недійсності. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, отже, обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, який не містить жодної матеріально правової вимоги щодо нерухомого майна, реєстрацію переходу права власності на яку позивач просив обмежити, а тому колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартира АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить позивачеві ОСОБА_3 та третім особам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є неспівмірним із заявленими вимогами про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, а відтак не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, обраним позивачем шляхом.

Аргументи заяви про забезпечення позову про те, що відчуження квартири, призведе до неможливості захисту прав позивача, колегія суддів не приймає, оскільки відчужити іпотечне майно може як первинний кредитор, так і його правонаступники. Договір іпотеки і його законність в межах даної справи не оспорюється.

Незалежно від вирішення даного спору, підставою відчуження предмету іпотеки є невиконання забезпеченого зобов`язання, а тому саме від дій боржника залежить можливість відчуження чи не відчуження іпотечного майна в позасудовий спосіб, а не від вирішення даного спору.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредоактив» про відсутність підстав вважати, що застосування вказаних в заяві позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити ефективний спосіб захисту прав позивача.

При задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції не перевірив чи спричинить задоволення заяви про забезпечення позову порушення або безпідставне обмеження прав і охоронюваних інтересів осіб (учасників/не учасників справи); не з`ясував чи зумовить невжиття відповідних заходів забезпечення ускладнення або навіть унеможливлення виконання рішення суду. Саме лише посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Із матеріалів справи не вбачається реальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки будь-яких вимог майнового характеру щодо предмету іпотеки позивачем не заявлялося, тому висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про не вирішення судом питання зустрічного забезпечення, то вони є необґрунтованим з огляду на таке.

Порядок застосування інституту зустрічного забезпечення врегульовано приписами статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Виходячи із зазначених вимог цивільного процесуального законодавства, застосування заходів зустрічного забезпечення позову за зверненням особи, якою подано заяву про забезпечення позову, є правом суду. А тому, розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм статей 153,154 ЦПК України. Таке не може бути і підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредоактив» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредоактив»", акціонерного товариства "Комерційний Банк "Володимирський", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.