Номер провадження по справі 2/387/72/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І. П.

за участю секретаря судового засідання Косюг І.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 04 грудня 2020 року надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати договір позики укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан " недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що між нею та ТОВ "Мілоан" було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала позику. Однак ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним, оскільки він укладений з рядом порушень чинного законодавства України. Зокрема договір нею не було підписано, сторонами договору не досягнуто згоди по його істотних умовах. Також цей правочин порушує Закон України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідач при укладені договору порушив принцип рівності сторін, так як запропонував укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах, що погіршує становище позичальника, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2020 було відкрито провадження та призначено судове засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, надав до суду заяву згідно з якою позовні вимоги заперечує у повному обсязі, також 20.04.2021 надав до суду відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву, представник відповідача вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. При укладенні кредитного договору в електронній формі № 1781854 від 19.01.2020 сторонами дотримано усіх необхідних умов, зокрема, позивач прийняв пропозицію про укладення такого договору та заповнив заяву(форму) на сайті відповідача на отримання кредитних коштів, виразивши таким чином свій намір укласти договір. Позивач мав необмежений доступ до Правил надання коштів, які розміщені на сайті відповідача і мав можливість ознайомитись з їх змістом. Отже, як при укладенні договору, так і при наданні пропозиції про укладення договору відповідачем дотримано вимоги Законів України "Про захист прав споживача", "Про електрону комерцію", "Про споживче кредитування".

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1 17.02.2020 з метою отримання кредиту здійснила реєстрацію на веб-сайті товариства та надав відомості про дату народження, ідентифікаційний код, паспортні дані, номер телефону та номер карти, на яку здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) за вказаним договором. Згідно з індивідуальною частиною кредитного договору про надання фінансового кредиту № 1781854, укладеного між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , останній отримав кредит в розмірі 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно з пунктом 1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 30 днів з 17.02.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом : 18.03.2020. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 8640,00 грн. в грошовому виразі та 876,00 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Зі змісту п. п. 6.1, 6.2 Кредитного договору вбачається, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в на веб-сайті miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно - цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п. 6.3 Кредитного договору).

В додатку 1 від 17.02.2020 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів) ( а.с. 66).

В додатку 2 від 19.03.2020 до кредитного договору міститься графік розрахунків заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів) (а.с. 79).

Укладення договору відбулось шляхом підписання ОСОБА_1 17.02.2020 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 60-65,66).

На виконання умов кредитного договору № 1781854 від платника ТОВ "Мілоан" на рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 12000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15381783 від 17.02.2020 ( а.с. 67).

Згідно з договором факторингу № 03/10 від 09.10.2020 укладеного між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс", відповідно до якого перше відступило останньому право вимоги по кредитному договору №1781854 від 17.02.2020 ( а.с. 84-90).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Предметом позову є визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту, укладеного між сторонами.

Як на правові підстави заявлених позовних вимог позивач посилався на ч.1 ст. 215, 229-230 ЦК України та ст.ст. 13, 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, яка встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статей 229, 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману чи помилки.

Як вже зазначалось, договір укладено шляхом прийняття позивачем публічної пропозиції (оферти).

На офіційному сайті відповідача розміщено Публічну пропозицію (оферту), а також умови договору, в яких зазначена вся повна інформація щодо істотних умов договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; порядок внесення змін і доповнень.

Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивач мав змогу перш ніж укласти договір, детально ознайомитися з його умовами, у тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення.

А отже, твердження позивача про те, що відповідач старанно приховував інформацію про реальну річну ставку є хибним та не доведеними.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що договір було укладено під впливом помилки та обману, однак, з таким твердженням суд не погоджується, оскільки позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на укладення договору під впливом помилки чи обману, тобто неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення та має істотне значення.

У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 911/1171/18, від 04.06.2019 у справі № 910/9070/18.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про споживче кредитування", регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, та не поширюється на договори , що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Таким чином, до зазначених правовідносин не підлягає застосуванню положення Закону України "Про захист прав споживачів", на які посилається позивач.

Крім того, на обґрунтування заявленого позову позивач зазначив і про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України "Про електронну комерцію", а саме приймаючи пропозицію від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позики відповідачу та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви( форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 ч. 6 ст. 11 ЗУ " Про електронну комерцію".

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Отже судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, після чого ТОВ "Мілоан" надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використав для підтвердження підписання кредитного договору.

У пункті 10 кредитного договору "Реквізити та Підписи Сторін" зазначено ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором .

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Пунктом 4 ч. 1ст. 21 цього ж Закону встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В той же час, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів.

Відповідно до положень п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

В свою чергу, позивачем не надано докази, які мали підтвердити, що позичальник скористався наданим законом правом на відкликання згоди на укладання договору.

Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, тому суд дійшов до висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Крім того, 09.10.2020 ТОВ "МІЛОАН" відступило своє право вимоги за кредитним договором з позивачем ТОВ " Діджи Фінанс", згідно з договором факторингу № 03/10 від 09.10.2020 та реєстру прав вимоги №6 від 09.10.2020.

Позивач не звертався до суду із клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача чи заміни неналежного відповідача, а суд в силу ст. 51 ЦПК України позбавлений можливості ініціювати дане питання самостійно.

Щодо інших тверджень, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 8237980 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх у сукупності, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, суд вважає, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 1781854 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 203, 205, 207, 215, 229, 230, 639, 652 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про електронну комерцію" суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи :

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Южноукраїсньк Миколаївської області, жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан", 04107, місто Київ вулиця Багговутівська, 17-21, .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.