Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Коби М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька» про стягнення суми компенсації,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 05.03.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька» про стягнення суми компенсації.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що мати позивачки ОСОБА_3 одержала право на отримання суми компенсації за свого реабілітованого батька ОСОБА_4 . Це право за нею визнано та підтверджено рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих за № 73 від 9 липня 1993 року. За життя її мати не встигла одержати суму компенсації.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно п. 3 рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих за № 73 від 9 липня 1993 року мати мала право отримати від радгоспу «Оржицький» (нині Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька») вартість конфіскованого майна її батька, а діда позивачки, в сумі 70000 карбованців. З урахуванням реалій сьогодення, на думку позивача, сума компенсації по цінах на цей час має становити щонайменше суму еквівалентну 70000 гривень, оскільки було конфісковано суттєве майно: будинок, сарай, інші будівлі, млин, локомобіль і молотарка, інший сільськогосподарський інвентар, домашнє майно, велику кількість домашньої худоби і птиці.

Посилаючись на те, що вона як спадкоємець за законом першої черги має право отримати неодержану грошову компенсацію, яка входить у склад спадкового майна матері, позивач просила стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька» Лубенського (колишнього Оржицького) району, на її користь грошову компенсацію в сумі 70000 гривень на підставі рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих за № 73 від 9 липня 1993 року Оржицької районної державної адміністрації, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що позивач не надала доказів щодо її права на одержання компенсації, як спадкоємцем, не пояснила чому мати не одержала компенсацію, маючи таке право як спадкоємець першої черги, не надала доказів про належність такого права матері, а також не надала доказу про родинні відносини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Крім того, у відзиві представник відповідача вказує, що в рішенні Комісії з питань поновлення прав реабілітованих за № 73 від 9 липня 1993 року внесений рукописний запис, що суперечить вимогам діловодства, також, на думку представника позивача, рішення незаконно створеної комісії не може бути законним. У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги, а позивачка не є спадкоємцем першої черги ОСОБА_4 . Представник позивача вважає, що права та охоронювані законом інтереси позивачки відповідачем СТОВ «Агрофірма «Оржицька» не порушені, тому, на його думку, відсутні будь-які підстави для задоволення позову.

У відповіді на відзив позивач вказала, що право на отримання компенсації матір`ю позивача, а дочкою репресованого ОСОБА_4 , підтверджено рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих за № 73 від 9 липня 1993 року, яке не скасоване, а отже є легітимним і діючим. Також, позивач зазначила, що вона, як дочка ОСОБА_3 та її спадкоємець вправі претендувати на ті права, які належали матері і не були реалізовані за життя та перейшли у склад спадщини.

У запереченні представник відповідача вказав, що позивач не надала доказів про перехід прав до спадщини, не надала доказів про відмову відповідачем чи іншим органом чи особою у виплаті компенсації. Представник відповідача стверджує, що позивачка не зверталася до відповідача із питанням компенсації.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Представник позивача в своїх поясненнях посилався на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в своїх пояснення посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , яка до одруження мала прізвище « ОСОБА_5 », є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 7-9).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5). На день смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована у житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 та протягом шести місяців з дня її смерті в даному будинку були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_1 та зять ОСОБА_6 (а.с. 6).

У рішенні Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Оржицької районної державної адміністрації від 9 липня 1993 року №73 вказано, що на основі висновків райвідділу внутрішніх справ комісія - встановила, що дійсно господарство ОСОБА_4 , що знаходилось в с. Золотухи було розкуркулено в 30-х роках. Було конфісковано і передано в місцевий колгосп (на час ухвалення вказаного рішення комісією - радгосп «Оржицький») хату, сарай, інші будівлі, млин, локомобіль і молотарка, інший с/г інвентар, домашнє майно, а також велику кількість домашньої худоби і птиці. Комісія вирішила визнати факт розкуркулення господарства гр. ОСОБА_4 , що мав місце в с. Золотухи в 30-х роках, визначити загальну вартість конфіскованого майна гр. ОСОБА_4 в розмірі 70000 тисяч карбованців та відповідно ст. 8 «Положення про порядок виплати компенсацій, повернення майна, або відшкодування його вартості реабілітованим радгоспу «Оржицький» було вирішено виплатити громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , як спадкоємцям, вартість конфіскованого майна батька в сумі 70000 тисяч карбованців кожному по рівній долі до 1.10.1993 року (а.с. 4).

Суд приходить до висновку, що позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач у справі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька» є правонаступником радгоспу «Оржицький». В той же час у п. 3 рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Оржицької районної державної адміністрації від 9 липня 1993 року №73 зазначене наступне: «…радгоспу «Оржицький» виплатити громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , як спадкоємцям, вартість конфіскованого майна батька в сумі 70000 тисяч карбованців кожному по рівній долі до 1.10.1993 року».

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки, позивачем не доведено, що вказаний позивачем відповідач у справі є належним відповідачем, позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 104 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Оржицька» (місцезнаходження: с. Тарасенкове, вул. Центральна, 12, Лубенського району Полтавської області, ) про стягнення суми компенсації.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 20.05.2021 року.

Суддя