Справа № 309/4256/21
Провадження № 4-с/309/14/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді: Піцура Я.Я.

з участю секретаря судового засідання: Губаль Г.М.

представника скаржника: Томищ М.С.

представника заінтересованої особи: Грець М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Скарга обґрунтована тим, що у жовтні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса для підготовки документів щодо відчуження земельної ділянки, де з`ясувалося, що на її нерухоме майно накладено арешт. Такий арешт було накладено на підставі постанови про арешт майна та заборони відчуження ВП 32887492, 08.06.2012 відділом ДВС Хустського РУЮ на нерухоме майно власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12596868 а також арешт нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 33252767 від 04.07.2012 ВДВС Хустського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 12760260. Вказує, що рішенням Хустського районного суду від 20.04.2012 стягнуто з неї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 29.12.2008 року в розмірі 63920 грн. та 28764 грн., всього 92684 грн. та 927 грн. на користь ОСОБА_4 . Нею особисто було сплачено на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 60000 грн., однак копії про закриття виконавчого провадження їй не було надіслано. Згідно відповіді Хустського ВДВС арешт не було знято, та повідомлено, що арешт на майно може бути знято за рішенням суду. Отже на даний час не існує виконавчого провадження де вона є боржником, однак по причини наявності в реєстрі заборони на відчуження майном через бездіяльність виконавчої служби, вона не може розпоряджатися майном.

З таких обставин просить суд: 1) визнати бездіяльність Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 ; 2) скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_2 накладений на підставі постанови про арешт майна та заборони відчуження ВП 32887492, 08.06.2012 відділом ДВС Хустського РУЮ на нерухоме майно власник ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 12596868; 3) скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_2 накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 33252767 від 04.07.2012 ВДВС Хустського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 12760260.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 , просила скаргу задовольнити. Вказує, що наразі не існує жодного виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_6 , оскільки виконавчі листи повернуті, а тому відпали підстави для арешту майна. Щодо виконавчого збору, то повинно було заводитися окреме виконавче провадження стосовно його стягнення.

У судовому засіданні державний виконавець Грець М.М. просив відмовити у задоволенні скарги. Посилається на те, що боржником не виконано рішення суду та не сплачено виконавчий збір, а тому відсутні підстави для скасування арешту майна.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання, що відповідно до статті 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду подання.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 20.04.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 29.12.2008 року в розмірі 63920 грн. та 15% річних , що складає 28765 грн., всього 92684 грн. та 927 грн. судових витрат на користь ОСОБА_4 . Дане рішення набрало законної сили 03.05.2012 року (а.с.11-14).

З Інформаційно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,46 га, кадастровий номер :07:001:0026. Також вбачається на дану земельну ділянку накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна: 1) на підставі постанови про арешт майна та заборони відчуження ВП 32887492, 08.06.2012 відділом ДВС Хустського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 12596868; 2) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 33252767 від 04.07.2012 ВДВС Хустського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 12760260 (а.с.8-10).

Відповідно до листа Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 18.10.2021 року, згідно даних АСВП на виконанні перебували виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , по яких накладено арешт на майно боржника, оскільки заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено (а.с.4-6).

З наданих позивачем виписки з рахунків та квитанцій, вбачається, що за період з жовтня 2012 по вересень 2013 року, на ім`я ОСОБА_4 було перераховано грошові кошти на загальну суму 60 000 грн. (а.с.15-18).

Відповідно до наданих державним виконавцем відомостей з АСВП вбачається, що: 1) 05.06.2012 року відкрито ВП 32887492, де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_4 ; 05.06.2012 та 08.06.2012 року винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 26.06.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 (відсутність у боржника майна); 2) 04.07.2012 року відкрито ВП 33252767, де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_4 ; 11.07.2012 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 9361,10 грн.; 19.07.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 29.10.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 (за письмовою заявою стягувача).

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Приписами ст. 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами..

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів необхідної для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У протилежному випадку такого обов`язку у державного виконавця не виникає.

У даному випадку рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 солідарно заборгованість у розмірі 92684 грн., а отже в силу приписів ст. 543 ЦК України кожний з боржників відповідає перед кредитором у повному обсязі в межах даної суми.

Суд констатує, що боржником не надано доказів належного та повного виконання вказаного судового рішення, позаяк нею долучено лише докази про сплату на користь стягувача ОСОБА_4 суми коштів у розмірі лише 60 000 грн., що не свідчить про належне виконання судового рішення. Окрім того, такі кошти слід було сплачувати на рахунок державної виконавчої служби, а не безпосередньо стягувачу. Також не надано доказів сплати виконавчого збору.

Щодо повернення виконавчого документу стягувачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що "державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18) зазначено, що "у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження". Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що "частинами першою та другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відмовляючи у скарзі ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені вище норми права, дійшов до обґрунтованих висновків про те, що державний виконавець відмовляючи у знятті арешту з майна боржника діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження не є закінченим, а рішення суду є невиконаним, що заявником не оспорюється. Крім того, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим". При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що "згідно зі статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу".

Відтак, оскільки судове рішення не виконано належним чином та в повному обсязі, а також зважаючи на відсутність доказів сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, саме виконавче провадження не закінчено (ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»), виконавчі листи лише повернуті стягувачу, а не суду, то у державного виконавця не виникло обов`язку скасовувати арешт, накладений на майно боржника. З чого слідує, що відсутня протиправна бездіяльність державного виконавця щодо незняття відповідного арешту.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 354, 451 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, в цей же строк з дня складання повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01 грудня 2021 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.