ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4849/21 Справа № 215/295/21 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (Відповідач) про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з профзахворюванням, яким просив стягнути, відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 270 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 06.09.1985 р. по 06.05.1997 р. він працював у Товаристві на різних посадах, у шкідливих та тяжких умовах праці, а саме: - з 06.09.1985 р. по 01.01.1995 р. на посаді підземного токаря з повним робочим днем ш.«Першотравнева-1» Першотравневого РУ.

01.10.1989 р. у зв`язку з ліквідацією Першотравневого РУ ш.«Першотравнева-1» була наділена правами структурної одиниці ДВО «Кривбасруда»; - з 01.01.1995 р. по 06.05.1997 р. на посаді підземного слюсаря по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах ш.«Першотравнева» ДВО «Кривбасруда.

06.05.1997 р. переведений на поверхню слюсарем по ремонту обладнання ш.«Першотравнева» ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі Відповідач/ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»).

11.11.1997 р. звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за віком, ст.38 КЗпП України.

Тривалий стаж роботи на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання, а саме: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженим больовим синдромом і статикодинамічними порушеннями на тлі сходового ретроспонділолістеза Л 2, Л 3. Причиною виникнення професійного захворювання стала тяжка фізична праця на підприємстві Відповідача на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря, слюсаря на протязі 11 років.

У зв`язку із заподіянням шкоди, 05 лютого 1997 року, позивач вперше, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі ЛТЕК), за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45% та встановлено третю групу інвалідності, з 27.01.1997 р. по 01.02.1998 р.

В подальшому позивач повторно проходив огляди ЛТЕК, останній раз 28.01.2004 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та третю групу інвалідності, з 01.02.2004 р. - безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні за заключенням ЛКК, ЛПЗ, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997, виникли з вини роботодавця (причинами виникнення зазначено: тяжка фізична праця та довготривалий час роботи в обводнених умовах на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря та слюсаря в шахтаі «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда»).

Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, позбавлений можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, який посилюється при кашлі, фізичних навантаженнях, рухах, зміні положення тіла, оніміння по задній частині поверхні лівої ноги та 1,2,3 пальців лівої ступні, судоми м`язів лівої ноги вночі і при ходьбі, слабкість в ній, утруднення ходи, відчуття холоду, повзання мурашок в області сідниць, проміжності та внутрішньої частини стегон, переважно з лівої сторони, біль та обмеження рухливості в колінних суглобах більше в лівому, тяжкість та біль в епігастрії.

Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуваю фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, поганому сні на фоні больових відчуттів, що в свою чергу приводить до відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги. Все це постійно і негативно позначалося і в теперішній час продовжує позначатись на його душевному та фізичному станах, так як він позбавлений можливості в повній мірі через стан здоров`я приділяти належної уваги своїй родині, виконувати важку та вкрай необхідну фізичну працю по господарству.

Наявність даних негативних явищ в його житті свідчить про постійне перенесення больових відчуттів, про необхідність періодично проходити лікування, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, а також вказує на відсутність у нього можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 135 000 /сто тридцять п`ять тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Ікод 00191307 - 1350 грн. судового збору на користь держави.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, збільшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди до заявленої у позові суми, тобто до 270 000 грн.

Позивач вважає, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди порушено норми матеріального права, неповно враховані висновки Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року. Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане на підприємстві відповідача професійне захворювання, наслідком якого стала стійка безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 45% з встановленням третьої групи інвалідності з 2004 року.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції в цілому не звернув жодної уваги на те, що в даній справі ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі, оскільки підприємство не є правонаступником тієї частини ДВО «Кривбасруда», до якої входили шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева» на яких працював позивач протягом 13 років 03 місяців, а також не відповідає за зобов`язаннями держави (державних підприємств), на підтвердження чого суду першої інстанції було надано низку письмових доказів, а також наведено судові рішення.

Відповідач наголошує на тому, що оскільки майно, а разом з ним права й обов`язки частини ВО «Кривбасруда», саме Першотравневе рудоуправління, де працював позивач було передано на баланс державного підприємства управління «Кривбасгідрозахист», тому правові підстави для покладення обов`язку на ПАТ «Кривбасзалізрудком» з відшкодування моральної шкоди за період роботи позивача на шахтах «Першотравнева-1» та «Першотравнева» відсутні.

Крім того, відповідач зазначив, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджена належними доказами. Висновків медичних органів, які підтверджують факт перенесення позивачем моральних страждань, останній суду не надав, тому Факт спричинення моральної шкоди є недоведеним.

Відповідач вважає, що судом надано більшу перевагу доказам позивача і проігноровано доводи сторони відповідача, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.

На думку скаржника, визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також сталої судової практики, яка склалася по аналогічним справам та вважає його надто завищеним.

Також відповідач, посилаючись на положеннями Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», зазначив, що стягнута судом моральна шкода на користь позивача в розмірі 135 000грн. стягнута без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

17.05.2021 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги за його відсутності, підтримує подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Ніколенко К.В., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 06.09.1985 по 01.02.1988 працював на посаді підземного токаря з повним робочим днем, а з 01.02.1988 по 01.01.1995 електрослюсар з ремонту обладнання ш. «Першотравнева-1» Першотравневого РУ. 01.10.1989 у зв`язку з ліквідацією Першотравневого РУ ш. «Першотравнева-1» була наділена правами структурної одиниці ДВО «Кривбасруда» (а.с.17). Шахти «Першотравнева-1» і «Першотравнева-2» входили до складу рудоуправління і розробляли однойменне родовище магнетитових кварцитів, і 01.01.1995 вони були об`єднані в шахту «Першотравнева». З 01.01.1995 по 06.05.1997 позивач працював на посаді підземного слюсаря по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда. 06.05.1997 переведений на поверхню слюсарем по ремонту обладнання ш. «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда», а 11.11.1997 звільнений, у зв`язку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується записами у тродовій книжці (копії а.с.10-19).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997р. (а.с.22-25) та повідомлення про хронічне професійне захворювання від 14.01.1997, реєстраційний №19 (а.с.21), позивачу ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженим больовим синдромом і статикодинамічними порушеннями на тлі сходового ретроспонділолістеза Л 2, Л 3. Причиною виникнення професійного захворювання стала тяжка фізична праця на підприємстві Відповідача на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря, слюсаря на протязі 11 років. Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45%, згідно виписки з акту освідування в ЛТЕК від 05.02.1997 та витягу з акту огляду МСЕК на підставі огляду від 05.02.1997 (а.с.26,27). 01.01.1998 відповідно довідки МСЕК позивачу встановлена 3 група інвалідності з причини професійного захворювання, до 01.02.1998 (а.с. 27). В подальшому позивач повторно проходив огляди ЛТЕК та отримав витяги із акту огляду у МСЕК (28-36), останній раз 28.01.2004 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та третю групу інвалідності, з 01.02.2004 р. безстроково (а.с.34), визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні за заключенням ЛКК, ЛПЗ, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.01.1997, виникли з вини роботодавця (причинами виникнення зазначено: тяжка фізична праця та довготривалий час роботи в обводнених умовах на посадах підземного токаря, підземного електрослюсаря та слюсаря в шахтаі «Першотравнева» ДВО «Кривбасруда»).

Зазначеним Актом розслідування також встановлено, що винним у професійному захворюванні позивача є керівництво шахти, в тому числі концерн «Укррудпром» виробничого об`єднання «Кривбасруда», шахти «Першотравнева» виробничого об`єднання «Кривбасруда», в період роботи позивача ОСОБА_1 на цих підприємствах (а.с.22).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , керувався нормами ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року, постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. №472 з наступними змінами та доповненнями «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.12 Закону України "Про охорону праці", й виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 працювала на підприємстві правонаступником, якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ним отримано професійні захворювання, пов`язані із виконанням трудових обов`язків, тому йому має бути відшкодована моральна шкода.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та їх наявності про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у зв`язку з подачею позову до неналежного відповідача, а також із завищеним розміром відшкодування моральної шкоди, та відповідно із доводами позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди з огляду на таке.

Суд встановив, що правовідносини з приводу відшкодування шкоди між сторонами виникли з часу встановлення втрати професійної працездатності, тобто з 05 лютого 1997 року коли позивачу первинно було визначено ступінь втрати професійної працездатності.

Згідно п.5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Зазначене передбачалося як п.38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. №472, які діяли до 11.07.2001 року, так і п.1 ч.1 ст 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції від 15 березня 2015 року, яким на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» №77-VIII від 28 грудня 2014 року внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» й викладено його в новій редакції, яка й діє станом на теперішній час.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливих умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. №472.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку що порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, в даному випадку повинен вирішуватись не на підставі норм КЗпП України та ст.ст.23, 1167 ЦК України, а у відповідності до положень Закону України «Про охорону праці» та Правил що діяли на час встановлення ОСОБА_2 втрати працездатності.

Так, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, на власника підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган передбачалося й Правилами.

Згідно п.11 Правил в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

При цьому, ст.440-1 ЦК УРСР в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався нормами закону, наведеними вище, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин (05.02.1997 року), тому доводи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, що ПАТ Кривбасзалізрудком не є правонаступником шахт «Першотравнева-1» та «Першотравнева», на яких працював позивач та отримав професійні захворювання з огляду на наступне.

У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц.

На підставі викладеного, вбачається, що трудове каліцтво виникло у позивача саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

Так, судами різних інстанцій неодноразово було встановлено, що з 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі рудоуправління Першотравневе.

Відповідно до наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року №423 з 01 жовтня 1989 року було ліквідовано наступні структірні підрозділи: рудоуправління Першотравневе, рудоуправління ім.Леніна, рудоуправління імені Комінтерна, рудоуправління імені К. Лібкнехта, контору промзв`язку. Створено у складі об`єднання наступні підрозділи шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», імені Леніна, імені Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», імені Валявко, управління соціальних підрозділів. Було створено, зокрема, шахту «Першотравнева-1» у складі ВО «Кривбасруда».

Згідно з наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року №169 з 01 січня 1995 року шахти «Першотравнева-1» та «Перштравнева-2» було ліквідовано та створено в складі виробничого об`єднання «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева».

Відповідно до пункту 1 наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року №1 з 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю було ліквідовано. Наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року №12 створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна».

Наказом виробничого об`єднання виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року №139 виключено зі складу структурних одиниць виробничого об`єднання «Кривбасруда» шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Першотравнева-Гигант» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 створено державне підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» («Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого виробничого об`єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Згідно розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року до державного підприємства «Кривбасгідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт рудоуправління Першотравневе, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» виробничого об`єднання «Кривбасруда». Більша частина цих активів залишилася на балансі виробничого об`єднання «Кривбасруда» (зокрема, залишкова вартість активів, що залишилась виробничому об`єднанню «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396 крб, тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696 крб), що підтверджується актами приймання-передачі основних фондів та майна станом на 01 липня 1998 року.

Наказом Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року №104 призначено комісію з припинення діяльності державного підприємства «Кривабасгідрозахист» шляхом його ліквідації та зобов`язано державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно державного підприємства «Кривабасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахта «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Отже доводи відповідача про те, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», а працював у структурному підрозділі ВО «Кривбасруда», яке ліквідовано без правонаступника, не заслуговують на увагу.

Наведене вище вказує на те, що шахта «Першотравнева-1» та «Першотравнева», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у юридичну особу, а була у 1998 році ліквідована, у зв`язку з чим юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком як правонаступник ДВО «Кривбасруда», має нести перед позивачем ОСОБА_1 , відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду, оскільки позивач працював в структурній одиниці ДВО «Кривбасруда» і отримав професійні захворювання (05.02.1997 рік), тобто, ще до ліквідації цих шахт, тому доводи відповідача, що він не є належним відповідачем у цій справі, колегія суддів відхиляє.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи сторін щодо заниженого та відповідно завищеного розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, зокрема, суд врахував тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача (11 років), характер отриманих професійних захворювань, пов`язаних з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках та, виходячи із засад розумності і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 135 000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: