ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3110/21
Провадження № 22-ц/4820/1516/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Вароди П.Б.,

Вірика С.М. та його представників адвокатів Худняка В.А., Флиса В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2021 року, суддя Мазурок О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання грошової компенсації,

встановив:

В січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання грошової компенсації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що сторони як колишнє подружжям є співвласниками гаража площею 27,5 кв.м., розташованого в дворі будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . У нього перед відповідачем існує борг по сплаті коштів, який виник внаслідок розподілу спільного майна подружжя. В той же час він не має можливості сплати борг, оскільки єдине майно, за рахунок якого може бути здійснено погашення, є гараж, який обтяжений арештом, накладеним державною виконавчою службою у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення боргу з нього на користь відповідача. Через те, що він не має грошових коштів та майна, з метою виконання рішення суду і проведення повного розрахунку з відповідачем, ним було ініційоване звернення до суду з позовом до відповідача про припинення права на частку у спільному гаражі, однак в задоволенні позову відмовлено. Обґрунтовуючи відмову суд вказав на виявлене ОСОБА_1 бажання користуватися спірним гаражем та її готовність сплатити йому вартість частки у спірному майні. Враховуючи, що розділити спірний гараж між сторонами в натурі неможливо, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 половину ринкової вартості гаража, що становить 70412 грн.

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання грошової компенсації.

Зустрічний позов мотивовано, зокрема, тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.06.2018 року у справі №686/11310/18, розподілено майно подружжя та визнано право власності за нею на 1/2 частину гаража, розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 27,5 кв.м. У 2020 році ОСОБА_2 , звертаючись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про припинення її права на 1/2 частину спірного гаража, заявляв вимоги із суттєвим заниженням вартості гаража в розмірі 27500 грн., що не відповідало його дійсній ринковій вартості. Саме у зв`язку з такою обставиною вона мала намір сама сплатити бувшому чоловіку відповідну грошову компенсацію. Оскільки в даній справі встановлено інші обставини, вона просила суд припинити її право власності на 1/2 частину спірного гаражу та стягнути грошову компенсацію його вартості з ОСОБА_2 в розмірі його дійсності ринкової вартості в сумі 70412 грн. ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , в той час як її постійне місце проживання у м. Волочиськ, Хмельницької області, що унеможливлює її користування спірним нерухомим майном. В той же час, ОСОБА_2 за 2019 рік отримав дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 209100 грн. у Хмельницькій філії ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та 51603 грн. у ПП «ЗЦ Прометей», пенсію в розмірі 53610 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.07.2021 року первісний позов задоволено в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину гаража вартістю 70412 грн., який розміщений у дворі будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини гаража в розмірі 70412 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд вказав, що остання під час вирішення судом іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні шляхом отримання грошової компенсації, виявила бажання користуватися гаражем і відмовилася від отримання грошової компенсації замість своєї частки. Оскільки спірний гараж розподілити на два окремих об`єкта нерухомості неможливо, тому стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки з одного співвласника на користь іншого та надання йому таким чином у власність усього майна вирішить спірне питання між сторонами з урахуванням вимог цивільного законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, заявлені нею зустрічні позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що суд не врахував недобросовісність поведінки ОСОБА_2 , оскільки при зверненні до суду у справі №686/16265/20 про компенсацію частки у вартості гаражу, відповідний об`єкт майна був оцінений ним в декілька разів нижче ринкової вартості, на відміну від даної справи. Апелянт вважає, що враховуючи волевиявлення ОСОБА_2 у справі №686/16265/20 на добровільну сплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного гаража, задовільного майнового стану останнього, місця його проживання в м. Хмельницький, де розташований спірний гараж, яким він самостійно користується, приймаючи до уваги неприязні стосунки між сторонами, саме заявлений нею зустрічний позов підлягає до задоволення, в той час як у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом та його представники в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є колишнім подружжям, мають на праві спільної часткової власності гараж площею 27,5 кв.м., який розташовано в дворі будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34-37).

Згідно з висновком про ринкову вартість майна №8145 від 25.06.2020 року, виконаного на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість гаража, що по АДРЕСА_1 , становить 27500 грн. (а.с.44).

Відповідно до висновку про ринкову вартість майна від 25.01.2021 року, виконаного на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість гаража, який перебуває у спільній власності сторін, станом на 25.01.2021 року становить 140824 грн. (а.с. 15).

У висновку експерта №36/20 від 09.10.2020 року зафіксовано неможливість поділу в натурі спірного гаража (а.с. 11-14).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права відповідача на 1/2 частку гаража, що в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 13750 грн., у задоволенні позову відмовлено (а.с. 41-43).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власнику належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Однак за положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.06.2019 року у справі №752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18).

При цьому, згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Отже, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки гаража, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач і відповідач є власниками по Ѕ частці кожний спірного гаража.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначив, що він не має заощаджень та майна в особистій власності, з метою сплати боргу він звертався з позовом до суду, однак судом було відмовлено у припиненні права власності на частку ОСОБА_1 на спірний гараж, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про припинення права власності на свою частку у спірному гаражі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом вказав, що вартість спірного гаражу становить 140824 грн., в той час як у іншій справі за його позовом про припинення права власності ОСОБА_1 на Ѕ частки спірного гаражу ОСОБА_2 вказував на те, що ринкова вартість гаражу становить 27500 грн.

Таким чином, посилання суду на те, що ОСОБА_1 в іншій справі підтвердила свою спроможність сплатити ОСОБА_2 компенсацію за його частку у праві власності на спірний гараж є необґрунтованим, враховуючи значне збільшення вартості нерухомого майна з 27500 грн. у 2020 році, до 140824 грн. у 2021 році.

В справі відсутні об`єктивні дані щодо доходу ОСОБА_1 , в той же час письмові докази про наявність у неї на праві власності іншого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , земельних ділянок площами 1,873 га, 2 га, та 0,395 га, які передані в оренду ПП «Аграрна компанія 2004», крім спірної Ѕ частки гаража, не свідчать про фінансову можливість виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 70412 грн.

Апелянт не давала згоди викупити у позивача за первісним позовом його частку у праві власності, а примушування її до цього стане наслідком порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідача надмірний тягар.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за останньою всупереч її волі права власності на цю частку призведе до використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Такий висновок узгоджується також з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 371/1369/15-ц.

Слід також зазначити, що на Ѕ частку спірного гаража, яка належить ОСОБА_2 , накладено арешт постановою державного виконавця від 23.10.2020 року за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості Ѕ частини автомобіля у розмірі 138930 грн., що також вказує на зловживання позивачем своїм правом на отримання грошової компенсації вартості належної йому частки, фактичне відчуження якої іншій особі є неможливим за таких обставин.

За встановлених вище обставин апеляційний суд доходить висновку про недоведеність ОСОБА_2 своїх позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду в частині задоволення первісних позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню, оскільки останньою не доведено обставин щодо фінансової спроможності ОСОБА_2 сплатити їй розмір відповідної грошової компенсації. Доводи ОСОБА_1 про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна та доходів у 2019 році згідно поданої ним декларації не є достатніми та достовірними доказами підтвердження фінансової спроможності ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 відповідний розмір компенсації без покладення на нього надмірного тягаря, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на 1/2 частину гаража та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини гаража в розмірі 70412 грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко