ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2089/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №696/975/21 Категорія: на ухвалу Білопольська Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

відповідач: Кам`янська міська рада;

третя особа: ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Кам`янської міської ради,

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що 26 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Кам`янської міської ради заяву про затвердження проекту землеустрою та передання йому у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер 0:02:000:0918, за адресою: Черкаська область, Кам`янський район, адмінмежі Кам`янської міської ради, за межами с. Грушківка.

Кам`янською міською радою на сесії від 25 червня 2021 року не було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою за заявою ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 580/4689/21 визнано протиправною бездіяльність Кам`янської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 травня 2021 року та зобов`язано Кам`янську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 травня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства та передачу в приватну власність на черговій сесії ради, про що прийняти відповідне рішення.

Заявнику стало відомо про рішення Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 «Про передачу у власність земельної ділянки учаснику АТО ОСОБА_2 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Грушківка, кадастровий номер :02:000:0918».

ОСОБА_1 вважає вказане рішення Кам`янської міської ради незаконним та таким, що порушує його права реалізувати розпочату процедуру отримання у приватну власність земельної ділянки.

Заявник вказує, що предметом майбутнього позову буде визнання незаконним та скасування рішення 11-ї сесії Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 та захист його порушених прав.

Вважає, що існує загроза, що будуть істотно порушені його права та інтереси, які полягають у тому, що на підставі вказаного рішення 11-ї сесії Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 буде зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, яка відразу ж потенційно буде перепродана або здана в оренду.

Заявник вважає, що у разі реалізації оскаржуваного рішення міської ради існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: зупинити дію рішення 11-ї сесії Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 «Про передачу у власність земельної ділянки учаснику АТО ОСОБА_2 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Грушківка, кадастровий номер :02:000:0918»; заборонити Кам`янській міській раді та іншим особам, в тому числі державним реєстраторам проводити будь-які дії на підставі рішення 11-ї сесії Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 «Про передачу у власність земельної ділянки учаснику АТО ОСОБА_2 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Грушківка, кадастровий номер :02:000:0918».

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Ухвала суду вмотивована тим, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 наведені обґрунтування, які дають суду підстави для її задоволення до пред`явлення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу і відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Крім того, скаржник просить стягнути із заявника судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги частини 10 статті 153 ЦПК України, прийнявши до розгляду заяву без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, оскільки ОСОБА_1 не було дотримано встановлених вимог щодо змісту і форми заяви: не зазначено заходів забезпечення позову, які на думку заявника, належить застосувати, з обґрунтуванням їх необхідності та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та обґрунтування статусу учасників справи.

Зазначає, що предметом майбутнього позову ОСОБА_1 вказував визнання незаконним та скасування рішення Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39, однак, частиною 2 статті 16 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Звертає увагу, що на час вжиття судом заходів забезпечення позову 12 жовтня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 580/4689/21Є, на яке посилався заявник, не набрало законної сили та не могло бути підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів належного обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення майбутнього позову ОСОБА_1 ; не зазначив, чим керувався суд, визначаючи співмірність застосованого ним виду забезпечення позову зазначеним заявником позовним вимогам; не вказав, яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, не надав оцінки доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог; не вказав вид забезпечення позову і підстави його обрання та не вирішив питання зустрічного забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із матеріалами справи ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій посилаючись на те, що буде в подальшому оскаржувати рішення 11-ї сесії Кам`янської міської ради від 01 жовтня 2021 року № 11-39 «Про передачу у власність земельної ділянки учаснику АТО ОСОБА_2 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Грушківка, кадастровий номер :02:000:0918», просив суд зупинити його дію та заборонити Кам`янській міській раді та іншим особам вчиняти будь-які дії на підставі вказаного рішення і вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0918.

Згідно із інформацією із Єдиного державного реєстру судових рішень 25 жовтня 2021 року Кам`янським районним судом відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховним Судом в постанові від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18 вказано на те, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, у зв`язку з чим судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку судом не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а повинна враховуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У Постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 в черговий раз звернута увага на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який (перелік) може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини 1 цієї статті).

На відміну від положень ЦПК України, такий вид забезпечення позову як зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта передбачено пунктом 1 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто він може бути застосований виключно у порядку адміністративного судочинства, з урахуванням застережень, визначених зазначеною статтею.

Отже, оскільки обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії спірного рішення прямо не передбачений статтею 151 ГПК України, суд мав з посиланням на пункт 10 частини 1 цієї статті зазначити закон, яким цей захід забезпечення позову передбачено. Натомість в ухвалі суду першої інстанції відсутнє посилання на пункт 10 частини 1 статті 150 цього Кодексу та на нормативно-правовий акт, яким передбачено такий захід забезпечення позову як зупинення дії рішення органу місцевого самоврядування.

Оскільки вжитий судом захід забезпечення позову у виді зупинення дії спірного рішення органу місцевого самоврядування не передбачений імперативними положеннями частини 1 статті 150 ГПК України, іншими законами або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вжиття такого заходу свідчить про допущене судом істотне порушення норм процесуального права (статей 149, 150, 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного господарського спору.

Так, згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1 і 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

За встановленими судом обставинами Рада у межах своїх повноважень на відповідному пленарному засіданні прийняла рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, тобто керуючись своїми повноваженнями, які визначені, зокрема, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про землеустрій" фактично розпорядилася своїми правомочностями власника земельної ділянки.

На думку колегії суддів вчинення таких дій саме по собі не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу та іншим особам в його інтересах вчиняти дії щодо майна територіальної громади, позаяк заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках. Інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків у вигляді порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 922/1197/21.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії на виконання спірного рішення не відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є неспіврозмірними із заявленими вимогами, оскільки спричиняють невиправдане обмеження у реалізації відповідачем правомочностей власника землі за відсутності реальних передумов для висновку про ймовірність утруднення ефективного захисту прав позивача.

Апеляційний суд також звертає увагу, що суд першої інстанції, взагалі не обґрунтував наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та не вказав, який саме передбачений цивільним процесуальним законом вид забезпечення позову застосував при постановленні ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено необґрунтовану ухвалу, із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Кам`янської міської ради.

Відповідно до статті 141 ЦПК України із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 454 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Кам`янської міської ради залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 454 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 03 грудня 2021 року