РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору дарування від 01.04.2009 р. належить нежитлове приміщення в цокольному поверсі літера А-5 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 98,9 кв.м. Дане приміщення передавалося в оренду, в результаті перепланування площа збільшилася до 101,0 м.кв., виник спір про право. Рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.09.2009 р. (справа № 2/3434/09) позов задоволено. 14.12.2009 р. право власності на зазначене майно було зареєстроване. Розуміючи, що рішення суду не може повноцінно підмінити технічну документацію на приміщення, а також враховуючи, що після рішення суду в приміщенні були встановлені гіпсокартонні перегородки, внаслідок чого площа зменшилася до 95,5 м.кв., вона подала до БТІ Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та отримала новий технічний паспорт. Вона виконала всі передбачені законодавством вимоги щодо реєстрації права власності на реконструйоване приміщення та вважала, що право власності на нього зареєстроване. Як було з`ясовано згодом, реєстрацію права власності на реконструйоване приміщення проведено не було через те, що прокуратурою Ворошиловського району м.Донецька на заочне рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька було подано апеляційну скаргу і 17.08.2011 р. зазначене рішення було скасовано. До суду вона не викликалася і про рішення не знала. Крім того, з`ясувалося, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно взагалі відсутня інформація про право власності на зазначене приміщення, хоча при укладенні договору дарування, правочин був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 01.04.2009 р. № 3389583, про що отримано витяг. Така ситуація порушує її права власника, у зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення загальною площею 95,5 м.кв. в цокольному поверсі житлового будинку літ.А-5, реєстраційний номер майна 20576004, що розташоване у будинку АДРЕСА_1 .

Заяви та клопотання сторін.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності.

Інших заяв та клопотань не надійшло.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 31.12.2020 р. позовну заяву залишено без руху.

13.01.2021 р. відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою від 09.02.2021 р. постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження викликом сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до Договору дарування нежитлового приміщення в цокольному поверсі від 01.04.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Костирко Р.Я., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_1 нежитлове приміщення в цокольному поверсі літера А-5 житлового будинку номер АДРЕСА_1 загальною площею 98,9 кв.м., що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів.

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.09.2009 р. було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності. За ОСОБА_1 було визнано право власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 101,0 м.кв., з окремим виходом, проймою в капітальній стіні між приміщеннями АДРЕСА_2 .

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.12.2009 р., на підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_1 було зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 101,0 кв.м. в цокольному поверсі житлового будинку літ.А-5 у АДРЕСА_1 .

23.02.2009 р. виготовлено Технічний паспорт, відповідно до якого розмір частки власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , літ.А-5, складає 98,9 кв.м.

25.06.2009 р. виготовлено Технічний паспорт, відповідно до якого розмір частки власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , літ.А-5, складає 101,0 кв.м.

22.07.2009 р. виготовлено Технічний паспорт, відповідно до якого розмір частки власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , літ.А-5, складає 95,5 кв.м.

14.07.2011 р. було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція вбудованого нежитлового приміщення під стоматологічний кабінет у житловому будинку АДРЕСА_1 . Зазначено загальну площу будівлі - 101,0 кв.м.

Рішенням від 13.01.2020 р. у державній реєстрації прав та їх обтяжень у проведенні державної реєстрації права власності на приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно, запис про державну реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за ОСОБА_1 скасовано відповідно до листа Прокуратури Ворошиловського району від 23.11.2011 р. № 12 а/с та рішення Апеляційного суду Донецької області від 17.08.2011 р. № 22-7087. Також, наявні суперечності щодо площі приміщення між технічним паспортом та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації ДЦ 6.

Згідно повідомлення від 10.09.2020 р., 07.09.2020 р. Донецьким апеляційним судом, в архівосховищах суду в м.Бахмут та м.Маріуполь рішення Апеляційного суду Донецької області від 17.08.2011 р., ухвалене за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.09.2009 р. відсутнє. Рекомендовано звернутися до суду щодо відновлення матеріалів цивільної справи.

Згідно повідомлення Міністерства юстиції України від 29.09.2020 р. згідно з відомостями Державного реєстру прав запис про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_1 стосовно приміщення (запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 20576004) було скасовано згідно з листом прокуратури Ворошиловського району від 23.11.2011 р. № 12а/с та рішення Апеляційного суду Донецької області від 17.08.2011 р. № 22-7087.

Згідно повідомлення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09.08.2018 р., 06.01.2016 р. на адресу Управління надійшов лист від приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Костирко Р.Я. щодо припинення його діяльності, на підставі чого було припинено його діяльність з 20.01.2016 р. Відповідно до даних Єдиного реєстру нотаріусів, інформація стосовно реєстрації ОСОБА_5 як приватного нотаріуса або призначення на посаду державного нотаріуса відсутня.

Згідно повідомлення Донецького обласного державного нотаріального архіву від 11.08.2018 р. видати дублікат правовстановлюючого документу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Костирком Р.Я., діяльність якого припинена, не виявляється можливим, оскільки документи вказаного приватного нотаріуса на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів не передавались.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України

право власності та інші речові права на нерухомі речі,

обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають

державній реєстрації.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що фактично, позивачем було втрачено оригінал договору Дарування нежитлового приміщення в цокольному поверсі від 01.04.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Костирко Р.Я., відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_1 нежитлове приміщення в цокольному поверсі літера А-5 житлового будинку номер АДРЕСА_1 загальною площею 98,9 кв.м., у зв`язку з чим було зроблено запити щодо отримання його дублікату. Проте, позивач звертається до суду з вимогою до відповідача - Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька, а в державній реєстрації права власності було відмовлено державним реєстратором юридичного департаменту Львівської міської ради, тобто, фактично, останнім не визнано право власності позивача на об`єкт нерухомого майна - приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України.

Разом з цим, на думку суду, при зверненні із зазначеним позовом, позивач не довів існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову про визнання права власності, оскільки відповідач не ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно, жодних пояснень з цього приводу відповідачем не надано. Також позивач не доводить неможливість реалізації ним своїх прав, зокрема, наявності будь-яких перешкод та/або обмежень, які можуть бути підставою для відмови в проведення реєстрації правочину (Договору дарування) щодо спірного майна.

Судом з`ясовано, що предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

У разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. 3 Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З системного аналізу викладених вище норм права, суд вважає, що право позивача на володіння, розпоряджання власним майном у вигляді нежитлового приміщення в цокольному поверсі літера А-5 житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 98,9 кв.м. згідно Договору дарування нежитлового приміщення від 01.04.2009 р. не порушено з боку відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, оскільки з вимогою про визнання права власності у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа позивач не звертається, а вимога щодо визнання її права власності на нежитлове приміщення в цокольному поверсі літера А-5 житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 95,5 кв.м. не підтверджується доказами в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява не обґрунтована у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , до Територіальної громади Ворошиловського району м.Донецька, , юридична адреса: Донецька обл., місто Краматорськ, вул..Транспортна, будинок 2, про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано 06.05.2021 р.

Суддя