Справа № 755/6189/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Олейнік Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, у якому просить суд визнати недійсним договір № б/н від 10.01.2012 року укладений між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 .; Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., та здійснимти розподіл судових витрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при укладенні спірного кредитного договору банк в порушення вимог положень Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації, яка в обов`язковому порядку надається перед укладенням кредитного договору, крім того факт приховування важливої інформації перед підписанням договору свідчить про умисне введення в оману відповідача щодо обставин, які мають істотне значення, що призвело до укладання кредитного договору між сторонами на явно несправедливих умовах та тягне за собою недійсність кредитного договору.

Таким чином позивач вважає, що при укладені вищевказаного кредитного договору, були порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», тому цей договір має бути визнаний недійсним.

24 травня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

26 липня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва постановлено зобов`язати АТ КБ «Приватбанк», адреса: (м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д) надати на адресу суду анкету - заяву від 10.01.2012 р. підписану від імені ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на отримання кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк», а також інші документи, що були надані позивачем ОСОБА_2 та /або від її імені для отримання кредиту з підписами від імені ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та просив їх задовольнити, вказуючи на те, що відповідачем здійснюється не чесна підприємницька діяльність, відбувається стягнення заборгованості за кредитним договором з його довірительниці поза межами строків позовної давності, а також ставить під сумнів рішення Березанського міського суду Київської обл. від 25.04.2018 р., що набрало законної сили та на підставі якого відбувається стягнення заборгованості з позивача на коисть відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково вказуючи на те, що позовні вимоги не грунтуються на вимогах чинного законодавства, а також позивачем пропущені строки позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Судом встановлено, що 10 січня 2012 року позивач та ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному тарифами банку за обслуговування кредитних карт, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Приватбанк», і отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у 6 000, 00 грн.

В свою чергу 10 січня 2012 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву, в якій зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Крім того, вона зобов`язалася виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Шляхом підписання заяви - анкети клієнт підтверджує:

- що банк надає клієнту в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає право споживачів;

- клієнта перед укладанням договору ознайомлена з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту на сприятливих умовах для клієнта умовах;

- з договором, правилами, інформаційним листом, тарифами банку, що розміщенні на офіційному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно виконувати;

- отримав свій примірник заяви, інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна клієнту для користування банківськими послугами.

Укладення договору здійснювалось за принципом укладення між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням анкети-заяви позичальник приєдналася до запропонованих банком умов та тарифів.

Позивач не заперечувала, що вона користувалася кредитними коштами, наданими банком.

Згідно з частинами першою, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

У статті 640 Цивільного кодексу України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним.

Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України ).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 Цивільного кодексу України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що при укладенні спірного кредитного договору вимоги статті 203 ЦК України не були порушені, отже правові підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням спірного договору було ознайомлено позичальника з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були надані позивачу за позовом.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема позивачем не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Крім того, звертаючись до суду із позовом, позивач зазначала, що не була ознайомлена з Умовами та Правила надання банківських послуг і Тарифів кредиту, однак з дати подання анкети-заяви 10 січня 2012 року протягом дії вказаного кредитного договору не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої до підписання редакції кредитного договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Крім того, посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору у цілому.

У разі ненадання інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про умови кредитування перед укладенням та під час оформлення картки, не ознайомлення з умовами та правилами кредитування та всіма ризиками, на підставі якого нормативно-правового акта має існувати такий вид кредитування, що є надмірним тягарем під час карантину, встановленого державою, тощо.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 726/2129/16-ц про визнання недійсним кредитного договору, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк».

Також суд звертає увагу, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 25.04.2018 року у справі № 758/189/18 позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з Франчук на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.01.2012 року у розмірі 106 000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, що і не заперечувалось в судовому засіданні сторонами у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаними судовим рішенням фактично встановлено та підтверджено правомірність, дійсність оспорюваного договору від 10.01.2012 року.

За наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати, зокрема, шляхом визнання цього самого кредитного договору недійсним.

Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 369/1495/16-ц (провадження № 61-19654св18).

При цьому, позивач не був позбавлений права доводити недійсність оспорюваного кредитного договору під час розгляду справи про стягнення з нього заборгованості за ним.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним.

Щодо вимоги позивача, про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., то суд відмовляє в задоволенні даної вимоги, оскільки в ході судового розгляду на знайшли свої підтвердження доводи позивача, щодо визнання недійсним спірного кредитного договору.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоовленні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом присуджується до стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 1816 грн., судового збору в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 57, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 22, 203, 215, 233, 626-628, 641, 644, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 1816 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 ;

Відповідач:АТ КБ «ПриватБанк» , адреса для листування: м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1-Д

Третя особа: Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» , адреса: м.Київ, вул. Прирчна, буд.19, ев. 266.

Суддя