_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/987/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «КБ «Приватбанк», зменшивши позовні вимоги просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.02.2012 року у розмірі 26 126,26 грн., яка утворилась станом на 30.06.2020 року, з якої заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2529,83 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 5972,57 грн., заборгованість з пені - 3483,59 грн., посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким відповідач не виконує, тому за ним утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалою від 30.09.2020 року провадження у справі відкрито, та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником позивача до судового засідання призначеного на 02.06.2021 року не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - адвокат Єштокіна Ю.В. надала до суду відзив на позов в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, а також просила застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що останнє поповнення рахунку відбулося 27.05.2017 року, позов до суду надійшов 14.09.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. До судового засідання відповідач та її представник 02.06.2021 року не з`явилися. Представник надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

В результаті дослідження матеріалів справи судом встановлено, що спірні кредитні правовідносини між сторонами виникли у лютому 2012 року, що підтверджується копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, датована 20 лютого 2012 року. В тексті зазначеної анкети-заяви, серед іншого, містяться персональні дані та інша особиста інформація щодо відповідача, інформація щодо Банку, а також перелік послуг, що фізична особа, яка підписала цю анкету-заяву, висловила бажання отримати від Банку - після ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Також у тексті вказаної анкети-заяви міститься інформація про те, що вона - разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку - становить договір про надання банківських послуг між клієнтом Банку та Банком. Згідно із текстом зазначеної Анкети-заяви Умови та правила надання банківських послуг були розміщені на сайті Приватбанку «www.privatbank.ua». З копії вказаної анкети-заяви вбачається, що її оригінальний примірник мав бути підписаний фізичною особою - клієнтом Банку (Відповідачем), представником Банку (який мав здійснити перевірки правильності та достовірності відомостей, провести необхідну ідентифікацію особи клієнта), а також Головою Правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (із проставленням круглої печатки Банку).

З тексту копії вказаної вище анкети-заяви вбачається, що клієнт обрав кредитну картку «Кредитка Універсальна» кредитний ліміт у розмірі 6000 грн., обраного клієнтом та погодженого Банком.

Згідно ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 винесена постанова про застосування норм права у подібних правовідносинах, якою суд керується при вирішенні даної справи.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 20.02.2012 року процентна ставка не зазначена, не вказано порядок її нарахування.

Банк, пред`являючи уточнені позовні вимоги про погашення кредиту, які надійшли до суду 11.03.2021 року, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також проценти за користування кредитними коштами за визначений період та заборгованість з пені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gоld», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що доданий Банком до позовної заяви, містить інформацію щодо декількох варіантів тарифів Банку та умов обслуговування відповідних кредитних карток («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold»). У той же час, у вказаному Витягу з тарифів не міститься інформації ані щодо клієнта банку, на якого розповсюджуються вимоги цього витягу, ані щодо конкретного (з чотирьох зазначених) тарифу на обслуговування кредитних карток, обраного клієнтом Банку, ані особистого підпису такого клієнта та уповноваженого на те представника Банку, ані дати затвердження та/або запровадження наведених тарифів.

Умови та правила надання банківських послуг, на які Банк посилається як на підставу своїх позовних вимог (в частині умов договору про надання банківських послуг), викладено у Витязі (російською - «Извлечение») з Умов та правил надання банківських послуг (затверджених наказом від 06.03.2010 р №СП-2010-256), копія якого додана Банком до позовної заяви. З копії зазначеного витягу вбачається, що оригінал вказаних Умов та правил надання банківських був підписаний Головою Правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (із проставленням відбитку круглої печатки). У той же час, зазначений Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису Відповідача, а також будь-якого підтвердження того, що саме із текстом, представленим у цьому Витязі, ознайомився та погодив відповідач (в якості умов договору про надання банківських послуг), вступаючи у правовідносини із Банком у лютому 2012 року.

При цьому, позивач не надав доказів на підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та інших платежів (пені) за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та інших платежів (пені) за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5972,57 грн., заборгованості з пені в розмірі 3483,59 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2529,83 грн., суд зазначає наступне.

Із наданої позивачем довідки встановлено, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 20.02.2012, термін дії 04/15); № НОМЕР_2 (дата відкриття 18.05.2012, термін дії 04/15); № НОМЕР_3 (дата відкриття 23.03.2013, термін дії 12/16), № НОМЕР_4 (дата відкриття09.09.2013, термін дії 05/17), № НОМЕР_5 (дата відкриття 09.09.2013, термін дії 05/17).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Верховний Суд України неодноразово робив висновки про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня2014 року у справі № 6-95цс14; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки наданої позивачем, строк дії картки становить 05/17 року, поповнення карткового рахунку відповідачем було здійснено через термінал самообслуговування 27.05.2017 року за карткою № НОМЕР_5 , термін дії якої 05/17. До суду з позовом позивач звернувся 14.09.2010 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивач з заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2529,83 грн. задоволенню не підлягають в зв`язку із пропуском строків позовно давності.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-83, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, 267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2021 року.

Суддя Огренич І. В.