Справа №265/873/21
Провадження №2/265/670/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В.,

за участю секретаря - Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що він у період з 10 січня 2006 року по 17 листопада 2014 року перебував на державній службі, працював у відділі Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції Донецької області. 17 листопада 2014 року був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. На момент його звільнення територія м.Харцизька Донецької області була вже тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії, на ній не здійснювали свої повноваження банківські установи, через які могла бути перерахована його заробітна плата. У зв`язку з тим, що він зареєстрований та фактично проживав у м.Харцизьку Донецької області та за станом здоров`я (переніс два інсульта) він не міг перетнути лінію розмежування та своєчасно звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав. Через ці події він був вимушений покинути своє місце проживання і переїхав до міста Маріуполя Донецької області. 16 вересня 2020 року він направив заяву до Головного управління юстиції в Донецької області, в якій просив видати йому довідку про нараховану, але невиплачену йому заробітну плату при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки. На вказану заяву Головою територіального управління юстиції в Донецькій області йому було надано відповідь про те, що розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складає 11 623 грн. 66 коп. із приміткою, що із суми зазначеної в довідці сплачено всі необхідні податки та збори. Додатково вказаним листом повідомлено про те, що правонаступником Головного територіального управління юстиції в Донецькій області є відповідач та зазначено, що нараховані йому кошти були перераховані на депонований рахунок правонаступника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних органів Міністерства юстиції України». Після цього, 19 листопада 2020 року він знову отримав лист ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Донецькій області щодо виявлених помилок при наданні попередньої довідки та надано відкореговану довідку про заробітну плату, розмір якої складає 9 103 грн.07 коп. із зазначенням, що із вказаної в довідці суми сплачено всі необхідні податки та збори. 08 грудня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому заробітної плати у вказаному розмірі. 02 лютого 2021 року отримав відповідь відповідача із повідомленням про те, що відповідач направив запит до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про надання роз`яснення щодо підстав для виплати заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей, які не приступили до виконання своїх посадових обов`язків після переміщення органів юстиції до іншої місцевості на територію, підконтрольну Уряду України. При цьому, зазначено, що після отримання відповідних роз`яснень йому буде повідомлено щодо можливості перерахування коштів з депонованого рахунку відповідача. Таким чином, нараховану заробітну плату в розмірі 9 103 грн.07 коп. йому відповідачем не виплачено. Вказує на те, що відповідач повинен також сплатити йому середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, розмір якого визначено ним в сумі 374 972 грн. (298,07 грн. середньоденна заробітна плата/день х 1258 робочих днів). Окрім цього, внаслідок порушення відповідачем його конституційних прав на оплату праці, він був позбавлений коштів на проживання та належного лікування, не мав можливості купувати в повному обсязі дороговартісні ліки, проходити необхідну реабілітацію і як наслідок цього він отримав І (А) групу інвалідності безстроково, відповідно до якої він потребує постійного стороннього догляду. Такими діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яка виразилася у стражданнях, хвилюваннях, зміні його способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та членів своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 50 000 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь:

-нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 9 103 грн. 07 коп.;

-середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в розмірі 374 972 грн. 06 коп.;

-моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провдаження.

19лютого 2021 року позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

15 березня 2021 року відповідач направив до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що платіжні доручення на перерахування заробітної плати працівникам всіх органів юстиції за вересень 2014, жовтень 2014, листопад 2014 року було передано до Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області, але фактично перерахована заробітна плата лише органам юстиції, що знаходились на підконтрольній владі України території. Заборгованість (фінансові зобов`язання) по заробітній платі працівників органів юстиції, які працювали на непідконтрольній території зареєстрована у Головному управління державної казначейської служби України у Донецькій області. Пунктом 1 Наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції у Донецькій області» переміщено Головне управління юстиції у Донецькій області до м. Краматорська Донецької області, визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Донецької області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11.02.2016 року «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» передбачена ліквідація як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства юстиції України, зокрема Харцизького міського управління юстиції. Звертає увагу суду, що впродовж 2015-2019 років ОСОБА_1 не звертався до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо виплати заборгованості по заробітній платі. І лише 08.12.2020 року позивач звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з вимогою виплатити йому нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 9 103,07 грн., зазначивши при цьому рахунок, на який слід перерахувати кошти. Листом від 09.12.2020 року № 34593/76649/23/20 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомило позивача те, що можливість перерахування коштів тій категорії колишніх співробітників органів та установ юстиції Луганської та Донецької області, які не приступили до виконання своїх посадових обов`язків після переміщення на територію, підконтрольну Уряду України, з зазначенням документів, які необхідно подати, йому буде повідомлено додатково, після отримання роз`яснень Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України. Вказує також на те, що на теперішній час Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перебуває в стані припинення, запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено. Зазначає, що Східне міжрегіональне управління Міністерстваюстиції (м.Харків) не є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. На депозитний рахунок Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було перераховано заборгованість із заробітної плати колишнім співробітникам органів та установ юстиції Луганської та Донецької області, які не приступили до виконання своїх посадових обов`язків після переміщення на територію, підконтрольну Уряду України, проте вважає вимоги позивача необгрунтованими. Оскільки вини колишнього працедавця у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачеві не має, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також вказує, що позивач не довів належними доказами факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та її розміру. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

22 березня 2021 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій посилався на те, що відповідач не спростував твердження по суті позовних вимог. Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права головні територіальні управління юстиції в областях та утворені міжрегіональні управління Міністерства юстиції. Відповідно до наданого відзиву відповідач зазначає, що позивач перебував у трудових правовідносинах з Головним управлінням юстиції у Донецькій області, а не з міжрегіональним управлінням та вважає, що Східне міжрегіональне управління Міністерстваюстиції (м.Харків) не є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів від 09.10.2019 року №8170, якою передбачено саме ліквідацію територіальних органів Міністерства юстиції України, в тому числі й Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ця постанова є чинною, не скасована та не визначна неконституційною. Однак, саме відповідно до абзацу 3 ч.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» зазначено, що «міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови та є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з п.1. Таким чином твердження відповідача про те, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) не є правонаступником Головного управління юстиції у Донецькій області є лише власним міркуванням відповідача та не відповідає дійсності. Факт правонаступництва підтверджується і тим, що правонаступнику було передано майно, а саме: відповідно до супровідного листа Головного територіального управління юстиції від 23.10.2020 № 3380-10 (копія у матеріалах справи) зазначено, що нараховані та не виплачені кошти перераховані на депонований рахунок Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Факт прерахування заборгованості із заробітної плати колишніх працівників органів та установ юстиції Луганської та Донецької області не депозитний рахунок Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не заперечує відповідач у наданому відзиві. Таким, чином, оскільки відповідно до абзацу 3 ч.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» Східне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником Головного управління юстиції у Донецькій області, до нього як нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. Щодо посилання відповідача на постанову КМУ № 595 від 07.11.2014 року при відмові йому як внутрішньо переміщеній особі з території, тимчасово непідконтрольній Україні у здійсненні належних виплат, зокрема заробітної плати, звертає увагу суду на те, що він є громадянином України, отже має всі права, надані Конституцією та Законами України. І жодні постанови, розпорядження, та інші підзаконні акти не скасовують норм Конституції та Законів. Тому просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

29 квітня 2021 року відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких посилався на те, що будь-яких доказів вини Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні не надано. Наголошує на тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства (далі - Тимчасовий порядок № 595), яким визначено процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства. Пунктом 3 Тимчасового порядку № 595 передбачено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розмішувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. За змістом пункту 4 цього порядку заробітна плата виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки. Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради). Пунктом 6 вищевказаного порядку передбачено, що у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів). Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін. В той же самий час, постановою Правління Національного банку України "Про призупинення здійснення фінансових операцій" від 06.08.2014 року № 466, внаслідок запровадження надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, до якого віднесено місто Харцизьк. Ці обставини свідчать про те, що з боку колишнього працедавця позивача (Головного управління юстиції у Донецькій області) відсутня будь-яка вина щодо невиплати належних позивачу при звільненні сум у відповідні строки. Відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві та відповідних доказів цього, відповідач обгрунтовував у відзиві.

На розгляд справи до суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати позивачеві.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно довідки від 14 липня 2020 року № 1413- взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає в місті Маріуполі Донецької області.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 в період з 10 січня 2006 року по 17 листопада 2014 року працював у відділі Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Головного управління юстиції Донецької області.

17 листопада 2014 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

15 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління юстиції в Донецької області, в якій просив видати йому довідку про нараховану, але невиплачену йому заробітну плату при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки.

У відповідь на його заяву Головою ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Донецькій області йому було повідомлено про те, що розмір нарахованої, але невиплаченої йому заробітної плати складає 11 623 грн. 66 коп. із приміткою, що із суми зазначеної в довідці сплачено всі необхідні податки та збори, що підтверджується довідкою про нараховану заробітну плату та розрахунковими листами.

Окрім цього, цим же листом його повідомлено про те, що правонаступником Головного територіального управління юстиції в Донецькій області є відповідач та зазначено, що нараховані йому кошти були перераховані на депонований рахунок правонаступника відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних органів Міністерства юстиції України».

В подальшому 13 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 отримав відкориговану довідку про нараховану йому заробітну плату, згідно якої її розмір складає 9 103 грн.07 коп. із зазначенням, що із вказаної в довідці суми сплачено всі необхідні податки та збори.

08 грудня 2020 року позивач звернувся до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) із заявою, в якій просив виплатити йому заробітну плату у вказаному розмірі.

02 лютого 2021 року він отримав відповідь відповідача із повідомленням про те, що відповідач направив запит до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про надання роз`яснення щодо підстав для виплати заборгованості по заробітній платі колишнім працівникам органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей, які не приступили до виконання своїх посадових обов`язків після переміщення органів юстиції до іншої місцевості на територію, підконтрольну Уряду України. Після отримання відповідних роз`яснень йому буде повідомлено щодо можливості перерахування коштів з депонованого рахунку. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до ч.1 ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з п.1 Наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції у Донецькій області» Головне управління юстиції у Донецькій області було переміщено до міста Краматорська Донецької області, а також визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Донецької області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11.02.2016 року «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» передбачена ліквідація як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства юстиції України, зокрема Харцизького міського управління юстиції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №870 від 09.10.2019 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» передбачено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, серед яких і Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

Положеннями пункту 3 вказаної постанови передбачено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

Міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1.

Наказом Міністерства юстиції України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» від 16.10.2019 року № 3173 утворено міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що внесено відповідний запис № 0082677 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Цим же наказом визначено голову ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 та розпочато процес з ліквідації державного органу. До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Головного територіального управління у Донецькій області в стані припинення.

З урахуванням наведених вище обставини суд приходить до висновку про те, що саме Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (місто Харків) є правонаступником Головного територіального управління у Донецькій області.

Оскільки на депозитний рахунок правонаступника Головного територіального управління у Донецькій області - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) було перераховано заборгованість із заробітної плати колишнім працівникам органів та установ юстиції Луганської та Донецької області, які не приступили до виконання своїх посадових обов`язків після переміщення на територію підконтрольну Уряду України, в тому числі і по заробітні платі позивача ОСОБА_1 в сумі 9 103,07 грн., яка на даний час залишається невиплаченою позивачеві, а відповідач ухиляється від її виплати, суд приходить до висновку про стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

При цьому, суд враховує вимоги ч.2 ст.233 КЗпПУ, відповідно до яких у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в розмірі 374 972 грн. 06 коп.

Як встановлено судом при розгляді справи позивач ОСОБА_1 з 2015 року перебував у трудових відносинах з Головним управлінням юстиції у Донецькій області.

Згідно ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, до якого віднесено місто Харцизьк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства, яким визначено процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства.

Пунктом 3 Тимчасового порядку № 595 передбачено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розмішувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

За змістом пункту 4 цього Порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки. Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Пунктом 6 Тимчасового порядку № 595 встановлено, що у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів). Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщення на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін.

Постановою Правління Національного банку України "Про призупинення здійснення фінансових операцій" від 06.08.2014 № 466, внаслідок запровадження надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

При цьому, суд наголошує, що дійсно Головним управлінням юстиції у Донецькій області не виплачена позивачу заробітна плата при звільнені, проте невиплата заробітної плати при звільненні зумовлена обставинами непереборної сили, а саме: проведенням антитерористичної операції та вимушеним переміщенням з окупованої території, що в свою чергу є загальновідомим фактом, який не потребує будь-якого підтвердження.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу Законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, однак матеріалами справи підтверджено, що заборгованість з виплати заробітної плати позивачу виникла не з вини роботодавця.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) на користь позивача середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в розмірі 374 972 грн. 06 коп.

Така позиція повністю узгоджується з правовими висновками у подібних правовідносинах які були відображені Верховним Судом у постановах від 24.05.2019 року у справі № 805/532/17-а та у справі № 826/3730/16 від 09.09.2020 року.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Згідно статті 237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відкшодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість та недоведеність належними і допустимими доказами позовної вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 50 000 грн.

Надані позивачем копії медичних карток стаціонарного хворого, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 в період з 29.06. по 26.07.2017 року, з 28.10. по 19.11.2019 року, з 29.05. по 11.06.2020 року хворів, перебував на стаціонарному лікуванні, переніс два інсульти, отримав І (А) групу інвалідності загального захворювання та потребує постійного стороннього догляду не підтверджують того факту, що такі захворювання позивач переніс саме внаслідок порушення відповідачем його конституційних прав на оплату праці.

Щодо відшкодування судових витрат (судового збору).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, його вимоги задоволені частково, тому у відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.47,94,116,233,237-1 КЗпПУ, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) (61002, м.Харків, вулиця Ярослава Мудрого, 16, ) на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 9 103 (дев`ять тисяч сто три) гривні 07 копійок.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Харків) (61002, м.Харків, вулиця Ярослава Мудрого, 16, ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20 травня 2021 року.

Суддя ____________________ Копилова Л.В.