ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4339/21 Справа № 184/412/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Горбенко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року, ухваленого суддею Горбенко Н.В. у м. Покров, відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що з 21.12.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06.01.2015 року шлюбні відносини припинено, в даний час донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає.

Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною ОСОБА_3 віку 3 років.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 19 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення неповнолітньою донькою- ОСОБА_3 , трьох років, а саме з 19 лютого 2015 року до 18 січня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 243 гривня 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що він немає постійного місця роботи та стабільного заробітку, державним виконавцем нараховуються аліменти в розмірі ј частини від середньої заробітної плати на місяць у відповідному регіоні, що становить 3290, 75 грн. Однак середній дохід відповідача щомісяця становить 5000-7 000 грн., що перевищує 50% його місячного доходу, у зв`язку з чим з`являється заборгованість зі сплати аліментів, а тому відповідач не заперечує сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 2000 грн. на місяць

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення неповнолітньою донькою- ОСОБА_3 , трьох років, а саме з 19 лютого 2015 року до 18 січня 2017 року, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала визначена п.14 ч.1 ст.353 ЦПК Цкраїни.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 238 між сторонами зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.5)

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини та на утримання дружини ОСОБА_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення неповнолітньою дочкою- ОСОБА_3 , трьох років, а саме з 19 лютого 2015 року до 18 січня 2017 року, суд першої інстанції виходив з рівного обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України ( який діяв на час постановлення рішення)за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі .

В пункті 17 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною 2 статті 182 СК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом при цьому враховано, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України який діяв на час виникнення спірних правовідносин при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд першої інстанції врахував обставини, що мають істотне значення, та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в розмірі ј частини від середньої заробітної плати на місяць у відповідному регіоні, що становить 3290, 75 грн. на дитину, який є непомірним для нього як для особи, яка є безробітною, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є молодою працездатною особою, доказів наявних перешкод для його працевлаштування відповідачем суду не надано.

Відсутність постійного заробітку не звільняє ОСОБА_2 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. В той же час слід зазначити, що відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною його матеріального чи сімейного стану, погіршення його здоров`я.

Визначений апелянтом розмір відшкодування в твердій грошовій сумі, яку він може надавати дочці в рахунок сплати аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: