Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2621/20

2/330/95/2021

"01" березня 2021 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Куценка О.О секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача Попов Андрій Сергійович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області про визнання договору суборенди недійсним,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся в суд з позовом в якому вказав, що 26 квітня 2012 року між ОСОБА_3 як орендарем та ОСОБА_4 як суборендарем було укладено договір суборенди землі. Відповідно до п. 1 Договору суборенди від 26 квітня 2012 року ОСОБА_3 на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 14 від 27 грудня 2011 року передала, а ОСОБА_4 прийняла в суборенду частину земельної ділянки для розміщення бази відпочинку, яка знаходиться у ОСОБА_3 в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29 вересня 2008 року. Відповідно до п. 2. Договору суборенди від 26 квітня 2012 року в суборенду передається частина земельної ділянки площею 0,1000 га. Пунктом 6 Договору суборенди від 26 квітня 2012 року сторони визначили, що кадастровий номер земельної ділянки :01-005:0074. Представник позивача вважає вказаний договір суборенди земельної ділянки від 26 квітня 2015 року, укладений між відповідачами недійсним з огляду на наступне. Із витягу з ДЗК про земельну ділянку НВ-020 від 19 травня 2020 року, який є в наявності у позивача вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01-005:0074, площа земельної ділянки - 0,6296 га. Водночас, за ОСОБА_5 зареєстровано право суборенди на земельні ділянку площею 0,1000 га та 0,1951 га з тим самим кадастровим номером :01-005:0074. В розділі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснено реєстрацію, зазначено наступне: «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 04 вересня 2008 року, Якимівський РВВ Запорізької РФ ДП «Центр ДЗК». Орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ Держземагентсва у Якимівському районі Запорізької області. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 06 березня 2014 року» Таким чином, із витягу вбачається, що передача ОСОБА_3 в суборенду ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000 га на підставі договору суборенди від 26 квітня 2015 року нібито була вчинена на підставі проекту землеустрою, розробленого ще в 2008 році, інформації про його погодження/затвердження взагалі відсутня. При цьому, зазначений проект землеустрою складався відносно земельної ділянки з кадастровим номером :01-005:0074 в цілому (загальною площею 0,6296 га). Технічна документація із землеустрою на частину земельної ділянки площею 0,1000 га, право суборенди на яку передавалось за спірним договором ОСОБА_6 , у встановленому законом порядку взагалі не розроблялась. Це вбачається із того, що Кирилівською селищною радою Якмівського району Запорізької області не приймались рішення ані про надання ОСОБА_6 згоди на розробку проекту технічної документації із землеустрою, ані про затвердження відповідного проекту. Порядок передання земельних ділянок у власність чи користування визначено нормами Земельного кодексу України та ЗУ «Про оренду землі», ЗУ «Про землеустрій». Пунктом «ї» частини 1 статті 25 Закону України "Про землеустрій" передбачено такий вид документації із землеустрою як технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту. Як вбачається з обставин справи, спірний договір суборенди земельної ділянки укладено без складання та затвердження технічної документації із землеустрою, відтак його укладено з порушенням встановленої законом процедури, що дає підстави для визнання його недійсним в судовому порядку. Рішення щодо надання згоди ОСОБА_6 на розробку проекту землевідведення Кирилівською селищною радою не приймалось. Проект технічної документації із землевідведення селищною радою не погоджувався та не затверджувався. Крім того, із документів на земельну ділянку, яка перебуває в суборенді у ОСОБА_6 , не вбачається, що вона була узгоджена з іншими суборендарями, які також є належними землекористувачами частин земельної ділянки з кадастровим номером :01-005:0074 Акт встановлення (відновлення) і погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання землекористувачу суміжними землекористувачами не погоджувався та не складався. Враховуючи наведені вимоги законодавства, а також з огляду на фактичні обставини справи, земельна ділянка передана ОСОБА_6 в суборенду із порушенням вимог статей 116,118,121,123,134, 186-1 ЗК України, а також ст. 55 ЗУ «Про землеустрій». Наведене дає підстави стверджувати про те, що договір суборенди земельної ділянки площею 0.1000 га від 26 квітня 2012 року. укладено з порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури його укладення, тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Укладення спірного договору суборенди земельної ділянки порушує права та законні інтереси позивача тим, що, як зазначено вище, на підставі недійсного договору суборенди земельної ділянки ОСОБА_6 зареєструвала право оренди у встановленому законом порядку. Відповідно, ОСОБА_6 набула права належного землекористувача спірної ділянки. В подальшому ОСОБА_6 звернулась до суду з позовами про визнання недійсним договору сервітуту земельної ділянки, право на яке має (поряд з іншими) позивач. Відтак, реалізація ОСОБА_6 своїх прав як належного суборендаря частини земельної ділянки на підставі недійсного договору завдає шкоди позивачу як землекористувачу суміжної земельної ділянки за договорами суборенди та сервітуту. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про те, що ОСОБА_6 уклала спірний правочин з порушенням вимог законодавства, позивачу стало відомо лише в 2020 році, коли він отримав позовні матеріали у зазначених вище справах. До цього моменту позивачу не було відомо обставин укладення спірного договору суборенди та він в силу вимог законодавства об`єктивно не мав можливості дізнатись про це. Відтак, позивач не знав про порушення його прав та законних інтересів укладенням спірного правочину з порушенням, встановленої законом процедури.

У зв`язку з вказаними обставинами, просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір суборенди земельної ділянки площею 0,1000 га від 26 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі: сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок); витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 (п`ять тисяч гривень 00 коп.) грн.

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року було відкрито провадження по справі.

17 грудня 2020 року на адрес суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 . У відзиві зазначає, що Договір суборенди землі від 26.04.2012 року, укладений на підставі Рішення Кирилівської селищної ради №14 від 27.11.2011 року «Про надання згоди ОСОБА_3 на надання в суборенду частини земельної ділянки», між орендарем ОСОБА_4 та орендодавцем ОСОБА_3 , відповідно до якого передано в суборенду, в межах дії Договору оренди від 25.09.2008 року, земельна ділянка площею 0.10 га, кадастровий номер :01:005:0074, розташована в АДРЕСА_1 , для розташування бази відпочинку.

Фактичні данні вказаних цифрових значень кадастрового номеру земельної ділянки :01:005:0074) в Договорі суборенди повністю співпадають: зі змістом основного Договору оренди від 29.09.2008 року укладеного між власником землі Кирилівської селищної ради та ОСОБА_3 (в межах якого укладений Договір суборенди), та зі змістом Витягів з Державного реєстру щодо загального спірного земельного масиву.

Укладений спірний Договір суборенди землі, в межах дії основного Договору оренди від 29.09.2008 року, що зазначено в п.7 та п.9, на частину земельної ділянки площею 0.10 га, яка знаходиться в загальному земельному масиві з кадастровим номером :01:005:0074, що отримана в оренду ОСОБА_3 від селищної ради.

Процедура передачі землі в суборенду кардинально відрізняється від процедури передачі землі в оренду, передбаченої діючим законодавством.

Навіть теоретично припустити присвоювання нового кадастрового номеру земельній ділянці площею 0.10 га, це б призвело до скасування кадастрового номеру земельного масиву по основному первинному Договору оренди від 29.09.2008 року, та самого Договору оренди, в зв`язку з зміною властивостей (зменшення розміру) основної земельної ділянки, а відповідно до порушення прав власника землі Кирилівської селищної ради та орендаря ОСОБА_3 .

Вказує, що відповідно до ст.29 ЗУ «Про державний земельний кадастр» у випадку передачі орендатором ОСОБА_3 на адресу Позивача ОСОБА_4 частини орендованої землі в суборенду (0.10 га) , в межах строків дії основного договору оренди, будь яка необхідність присвоєння нового кадастрового номеру цій частині земельної ділянки відсутня, та законом не передбачена. Тобто вся процедура передачі частини земельної ділянки в суборенду повністю дотримана, що підтверджується долученим Витягом до справи, та долученою до Відповіді схемою з Державного кадастру, що в котре підтверджує правильність реєстрації.

Крім того, до надання в суборенду, ОСОБА_3 отримала погодження надання в суборенду частини земельної ділянки (Рішення Кирилівської селищної ради) та ОСОБА_4 замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди.

На підставі розробленої технічної документації із землеустрою інформація щодо меж частини земельної ділянки площею 0,10 га, на яку поширюється право суборенди, було внесено до державного земельного кадастру. Після підписання договору суборенди землі від 26.04.2012 року, інше речове право (право суборенди) було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права інд. номер 51470181 від 06.01.2016 року).

Тобто, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здійснили всі передбачені чинним законодавством кроки щодо оформлення права користування земельною ділянкою площею 0,10 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,6296 га, кадастровий номер :01:005:0074, що перебуває в оренді гр. ОСОБА_3 згідно договору оренди землі від 29.09.2008 року для розміщення бази відпочинку в АДРЕСА_1 .

Виходячи з цього, інформація, твердження, доводи, наведені в позовній заяві не відповідають дійсності. Укладений договір суборенди землі згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» за заявою Суборендаря подано державному реєстратору прав на нерухоме майно для проведення реєстрації права суборенди.

Не мав претензій до цього редакції договору і державний реєстратор, що зареєстрував право суборенди як інше речове право (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права інд. номер 51470181 від 06.01.2016 року). В витязі також вказано вид іншого речового права - право суборенди земельної ділянки (а не частини), опис об`єкта іншого речового права - земельна ділянка (а не частина) площею 0,10 га та вказав кадастровий номер всієї земельної ділянки.

Наголошують на коректності редакції договору стосовно поняття «земельна ділянка» та «частина земельної ділянки» для врегулювання та забезпечення передачі та використання частини земельної ділянки площею 0,10 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,6296 га, кадастровий номер :01:005:0074, що перебуває в оренді гр. ОСОБА_3 . Про це вказано зокрема в ст. 79 Земельного Кодексу України - земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, що повністю відображає факт надання частини земельної ділянки в суборенду.

На підставі рішення Кирилівської селищної ради №14 від 27.11.2011 року ОСОБА_4 замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, яка і була виготовлена в відповідності до чинного законодавства. Отримання вказаній в позовній заяві згоди на розробку «проекту технічної документації із землеустрою» а також затвердження «проекту» не передбачено чинним законодавством, а поняття «проект технічної документації із землеустрою» взагалі відсутнє в чинному законодавстві України, що регламентує земельні відносини. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту є різновидом документації із землеустрою у відповідності до ст.25 Закону України «Про землеустрій».

Договір суборенди землі від 26.04.2012 року є дійсним, інше речове право (право суборенди) було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права інд. номер 51470181 від 06.01.2016 року).

Право оренди землі ОСОБА_6 не реєструвала. Сторонами договору суборенди землі є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Стосовно частини земельної ділянки, що передана в користування ОСОБА_6 , на момент укладення договору суборенди не перебувала під забороною (арештом), у заставі не перебувала, не була обтяжена правами третіх осіб, перебувала у розпорядження Орендаря і він мав законні повноваження передавати її в суборенду, про що вказано в пунктах 29, 30 укладеного договору суборенди землі.

Щодо правовідносин з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на протязі останніх кілька років, інші земельні ділянки, які знаходяться в цьому ж земельному масиві загальною площею 0.6296 га, кадастровий номер :01:005:0074, розташованому в АДРЕСА_1 , та по сусідству з її земельними ділянками, передала в суборенду на тих же підставах та складанням тих же документів, за Договорами суборенди, фізичним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

Факт укладення ОСОБА_4 з ОСОБА_3 договору суборенди земельної ділянки площею 0,10 га,, жодним чином не стосується прав та інтересів ОСОБА_11 , а тому міркування ОСОБА_11 викладені в його позові є безпідставними, та до поняття «Належні та допустимі Докази», в розумінні ст.76,77,78 ЦПК України , - не відноситься.

В зв`язку з викладеними обставинами просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача Попов А.С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав викладених ним у відзиві на позов.

В судове засідання представник Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не з`явився, селищний голова Малєєв І.В. надіслав на адресу суду листа про розгляд справи за відсутності представника Кирилівської селищної ради .

Дослідивши письмові докази надані заявницею в обґрунтування своїх вимог, суд, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 квітня 2012 року між ОСОБА_3 , як орендарем та ОСОБА_4 , як суборендарем було укладено договір суборенди землі (а.с.4-5).

Відповідно до п. 1 Договору суборенди від 26 квітня 2012 року, ОСОБА_3 на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 14 від 27 грудня 2011 року, передала, а ОСОБА_4 прийняла в суборенду частину земельної ділянки для розміщення бази відпочинку, яка знаходиться у ОСОБА_3 в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29 вересня 2008 року.

Згідно до п. 2. Договору суборенди від 26 квітня 2012 року в суборенду передається частина земельної ділянки площею 0,1000 га. Пунктом 6 Договору суборенди від 26 квітня 2012 року сторони визначили, що кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0074.

16 червня 2015 року між ОСОБА_3 , як орендарем та позивачем ОСОБА_1 , як суборендарем було укладено договір суборенди землі (а.с.10-12).

Відповідно до п. 1 Договору суборенди від 16 червня 2015 року, ОСОБА_3 на підставі рішення п`ятдесят п`ятої сесії шостого скликання Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №27 від 03 березня 2015 року, передала, а ОСОБА_1 прийняв в суборенду частину земельної ділянки для розміщення бази відпочинку, яка знаходиться у ОСОБА_3 в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 29 вересня 2008 року.

Згідно до п. 2. Договору суборенди від 16 червня 2015 року, в суборенду передається частина земельної ділянки площею 0,0262 га. Пунктом 8 Договору суборенди від 16 червня 2015 року, сторони визначили, що кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0074.

Позивач просить визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки від 26 квітня 2012 року між ОСОБА_3 , як орендарем та ОСОБА_4 .

Відповідно до приписів, правил статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Підставами недійсності правочину позивач зазначає ст. 215 ЦК України, оскільки сторонами не було додержано вимог ч.1 ст.203 ЦК України при його укладенні.

Згідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України слід тлумачити таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем в обґрунтування позову не надано належних та достатніх доказів, на підтвердження факту порушення оспорюваним договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Так позивачем в обгрутування позову надано лише копії договорів суборенди 26 квітня 2012 року та 16 червня 2015 року, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.6-9), копія ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року (а.с.16-17), однак вказані докази жодним чином необгрунтовують заявлені позивачем вимоги, щодо визнання недійсним спірного договору, оскільки не свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Викладені позивачем в позові обставини, щодо можливого порушення спірним договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача є нічим необгрутованими припущеннями, які не підтверджуються належними та достатніми доказами.

Відповідно до ч1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутні належні та достатні докази, щодо можливого порушення спірним договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,263,265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Попов Андрій Сергійович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Кирилівська селищна рада про визнання договору суборенди недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду буле виготовлено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя: