Справа № 308/9024/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року (суддя Шумило Н.Б., повний текст складено 08.09.2020) про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому зазначав, що 10.12.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 147/8-07, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 32 000 дол. США на строк до 09.12.2027 зі сплатою 10% річних. У забезпечення виконання зобов`язання кредитного договору 13.12.2007 було укладено договір іпотеки за №328/23-2007, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 87,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також, в якості додаткового забезпечення зобов`язання між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №329/23-2007 від 13.12.2007 предметом якого є земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Пізніше, 17.12.2012, між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 147/8-07 від 10.12.2007.

26.04.2013 ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення про усунення порушень, вимогу про добровільне виселення.

Позивач вважає таку вимогу нікчемним одностороннім правочином, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного одностороннього правочину, оформленого у вигляді «Повідомлення про усунення порушень, Вимога про добровільне виселення» за договором №147/8-07 від 10.12.2007, яке направлено Товариством 26.04.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановивши, що дане повідомлення - вимога що не створює юридичних наслідків крім тих, що пов?язані з його недійсністю.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що претензія (досудова вимога) не може бути оскаржена до суду в порядку цивільного судочинства і такі позови не підлягають до розгляду в суді, оскільки оскаржувана претензія не породжує правових наслідків для позивача та не порушує його права, а виконання такої може мати лише добровільний характер.

На ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08.09.2020 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд безпідставно відмовив у відкритті провадження та неправомірно надав оцінку документу, дійсність якого оскаржується. Вважає, що згідно з висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.08.2020 у справі 759/5757/15-ц претензія є обов`язковою вимогою, яку необхідно виконувати позивачеві до звернення до суду з позовом

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника апелянта скаргу підтримав та просив задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, що не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом позову апелянт оскаржує претензію (досудову вимогу) відповідача щодо невиконання договору №147/8-07 від 10.12.2007 про іпотечний кредит, зазначаючи, що така претензія є одностороннім правочином.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством «Кредитні ініціативи» було направлено повідомлення про усунення порушень, Вимогу про добровільне виселення на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій зазначалось про невиконання боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору №147/8-07 від 10.12.2007 та вказано вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій. Також додатково зазначено про можливе звернення стягнення на заставне майно у разі не виконання цієї вимоги (а.с.58).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1) Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст 40 Закону України «Про іпотеку» підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення. З вказаних норм закону вбачається, що порушення права особи на житло виникає лише з моменту звернення стягнення на вказане майно.

Таким чином, вимога про добровільне усунення порушень умов кредитного договору та про добровільне виселення є досудовим порядком врегулювання питання дострокового повернення коштів, що передбачено законом, та не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин, а лише відображає зміст порушених зобов`язань, містить вимогу про виконання порушеного зобов`язання та попередження про можливі наступні дії кредитору у випадку не усунення вказаних у вимозі порушень. Зокрема, у вимозі зазначено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду або вчинення виконавчого напису, та можливе виселення в результаті такого звернення.

Отже, правова природа повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання та вимоги про добровільне виселення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних визнанням недійсними правочинів.

Даних щодо звернення стягнення на майно шляхом звернення кредитора з позовом до суду матеріали справи не містять. Таким чином, досудова вимога кредитора не порушує права і обов`язки позивача щодо володіння та користування майном, оскільки її виконання має добровільний характер.

Отже, як встановлено апеляційним судом, оскаржувана позивачем досудова вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» про добровільне виселення не є похідною від спору щодо майна або майнових прав позивача, тому такий спір не підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки є лише пропозицією банку щодо належного виконання кредитного зобов`язання.

Відтак, суд першої інстанції вірно в оскаржуваній ухвалі зазначив, що претензія сама по собі не породжує будь-яких зобов`язань позивача та не впливає на його права і обов`язки, коли позивач з будь-яких причин, за своїм внутрішнім переконанням, не вважає законними вимоги такої претензії. Така претензія (досудова вимога) лише фіксує застосування відповідачем досудових заходів вирішення спору та обізнаність позивача про необхідність усунення порушень укладеного договору №147/8-07 від 10.12.2007. В силу положень ст.ст. 76, 89 ЦПК України така претензія може бути лише предметом оцінки суду, в якості доказу вчинення заходів досудового врегулювання спору та повідомлення позивача про необхідність виконання умов укладеного між ним та відповідачем договору, в межах розгляду спору, наприклад, про стягнення суми заборгованості за договором іпотечного кредиту або про звернення стягнення на предмет іпотеки. У такому спорі позивач не позбавлений права доводити безпідставність зазначеної в претензії суми стягнення або інших доводів, з якими останній не погоджується.

Посилання апелянта на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.08.2020 у справі 759/5757/15-ц (за позовом «УкрСиббанк» до боржника та поручителя про солідарне стягнення заборгованості, та зустрічний договором поручителя до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим) є безпідставним. У вказаній постанові зазначено лише про необхідність застосування кредитором досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано характер спірних правовідносин та надано їм належну оцінку. Суд дійшов правильного висновку про те, що претензія кредитора не може бути оскаржена до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства і такі позови не підлягають розгляду в суді будь якої юрисдикції, тому наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2020 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Головуюча: Судді: