Справа № 524/2321/21
Провадження №2/524/2207/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.05.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді - Вінтоняк Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Воблікової І.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані також ОСОБА_2 , яка є сестрою позивача, та ОСОБА_3 , яка є племінницею позивача.

Позивач зазначає, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад рік, комунальні платежі не сплачують.

Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні своїм майном, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.04.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, викликати відповідачів у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року постановлено розглядати справу в заочному порядку.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у відсутнысть, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися судовими повістками-повідомленнями та через оголошення на веб-сайті Судової влади України, про причини неявки суд не повідомляли, відзив на позов не подали.

Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.10.2016 року (а.с. 7).

За даною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

Згідно з актом від 19.03.2021 року №15, складеним ОСББ № 29 «ВОРКУТА» , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ., з січня 2015 року (а.с. 10).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За приписами частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачі вселилися у спірну квартиру як члени сім`ї власника, однак з 2015 році в квартирі не проживають, втратили інтерес до житла . В свою чергу, реєстрація відповідачів у квартирі, що належить позивачу, створює йому перешкоди у користуванні своєю власністю.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів.

Враховуючи вище викладене, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 454 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 2-5, 7-13, 17, 76-81, 141, 258-259, 263- 265, 280-284, 352-354 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк