ЄУН 336/6596/2021
2/336/849/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 3 червня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 заподіяну менi матеріальну і моральну шкоди у сумі 300 тисяч гривень.

У судовому засіданні позивач та представник позивача наполягли на заявлених вимогах, а представник відповідача на позов заперечив, вказуючи на безпідставність заявлених вимог, про що було зазначено у відзиві на позов, відповідно до якого відповідач не укладав із ОСОБА_1 жодних цивільно-правових договорів купівлі-продажу майна, тому, зважаючи на той факт, що позивачу шкоду було завдано з вини особи, яка шляхом подання нотаріусу підроблених документів, оформила продаж спірної квартири, а також особою, яка згодом продала спірну квартиру, відповідач не має нести цивільно-правову відповідальність та відшкодовувати спричинену шкоду.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позові підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004 року за ОСОБА_4 ОП ЗМБТІ 30.12.2004 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом.

При цьому, невстановлена особа, використавши підробний паспорт на ім`я ОСОБА_4 , 19.10.2010 року нотаріально оформила на ім`я ОСОБА_5 довіреність на право розпорядження квартирою ОСОБА_4 , а за договором купівлі-продажу 12.01.2011 року нібито ОСОБА_4 продав квартиру ОСОБА_6 .

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2012 року (справа № 22-5224/12), встановлено, що ОСОБА_7 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Вищезазначеним рішенням апеляційного суду також визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 січня 2011 року, реєстровий номер 20, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 недійсним.

Крім того, ще 09.02.2011 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 350, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , яка 26 березня 2011 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., реєстровий № 373, продала квартиру відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року (справа № 336/6209/13-ц, провадження « 22-ц/778/282/16) витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року залишено без змін.

За наявності вище перелічених обставин, вже 09 серпня 2016 року ОСОБА_2 та ТОВ Торговий Дім «Альтарус» уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2016 року ТОВ Торговий Дім «Альтарус» продало, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Альтарус», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О., та витребувано у ОСОБА_1 на користь Севаст, ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

За положеннями ч.1, п.п. 8 та 9 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 22 ЦК України).

Як вже зазначалося судом, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2016 року ТОВ Торговий Дім «Альтарус» продало, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Зі змісту укладеного договору продаж квартири було вчинено за 149 800 гривень, на підтвердження чого позивачем надано суду прибутковий касовий ордер та квитанція до нього від 8 вересня 2016 року, тобто саме у вказаному розмірі позивач зазнала майнової шкоди, спричиненої через неправомірні дії відповідача, адже ОСОБА_2 , якому було добре відомо про втрату своєї власності на квартиру АДРЕСА_1 , 09 серпня 2016 року продав її ТОВ ТД «Альтарус», а «Альтарус» в свою чергу 08 вересня 2016 року продав її ОСОБА_10 .

При цьому, позивач наполягала, що ринкова вартість квартири становить більше ніж 183 тисячі гривень, а вона загалом сплатила - 290 тисяч гривень.

Як зазначала позивач додаткові гроші в сумі 96 тисяч 699 гривень були сплачені за наступне:

«Ця сума складається з придбання будівельних матеріалів, проведення ремонтних робіт, та роботи по замiнi предметів побуту тощо.

Квартира розташована в п`ятиповерховому житловому будинку, на першому поверсі, зовнішня частина її по всьому периметру квартири оброблена спеціальною теплозберігаючою будівельною штукатуркою.

В квартирі тривалий час зовсім не проводились ніякi ремонтні роботи, не мiнялось газопостачальне і електротехнічне устаткування, сантехніка і т.і.

В результаті проведених ремонтних робіт були замінені вхідні та внутрішні двері, три стеклопластикових вікна, покладено на підлогу ламінат в кімнаті, кухні та в коридорі, проведена замiна електричної проводки. Змонтований апарат по розрахунку споживання електроенергії та холодної і гарячої води. Замінена газова на електроплиту, з`єднана ванна та туалетна кімнати, поставлена нова ванна-джакузі, замінений туалетний унітаз та інша сантехніка, стіни зазначених кімнат і підлоги викладені плиткою».

Саме за придбання перерахованих будівельних матеріалів, а також за вартість проведення ремонтних робіт, заміни окремих вузлів та обладнання квартири, а також за покупку кухонного гарнітуру, як надалі продовжує за позовом ОСОБА_1 , продавцем було збільшено ціну квартири на 96 тисяч 699 гривень. Таким чином, сума сплаченої позивачем ціни квартири 290 тисяч гривень складається з ринкової вартості квартири, а також 96 тисяч 699 гривень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дійсно, позивач особисто сплатила грошові кошти ТОВ Торговий Дім «Альтарус» - ОСОБА_11 в сумi 140 тисяч 200 гривень (сто сорок тисяч двісті гривень), що підтверджено касовим ордером №16 вiд 02 вересня 2016 року, та в сумі сто сорок дев`ять тисяч, вісімсот гривень -149 тис. 800 гр., що підтверджено касовим ордером №21 вiд 08 вересня 2016 року.

В оригіналах обох платіжних документах зазначено, що підставою для отримання ТОВ ТД «Альтарус» вказаних грошових коштів є авансові внески за купівлю квартири АДРЕСА_1 .

Але ж зі змісту укладеного договору продаж квартири було вчинено за 149 800 гривень, і саме цю суму суд стягує з відповідача в рахунок відшкодування спричиненої позивачу майнової шкоди.

Та обставина, що позивач особисто сплатила ТОВ Торговий Дім «Альтарус» 140 тисяч 200 гривень (сто сорок тисяч двісті гривень) за касовим ордером №16 вiд 02 вересня 2016 року (підстава - авансові внески за купівлю квартири АДРЕСА_1 ), як і посилання ОСОБА_1 на ринкову вартість придбаної за договором квартири, не впливають на висновок суду, оскільки умови укладеного 08 вересня 2016 року правочину сторонами жодним чином не змінювалися.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що позивачу внаслідок втрати права власності на житло завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, що призводять до психологічної травми.

Неправомірні дії відповідача вимусили позивача проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав у цивільному провадженні, додатково пережити нервові хвилювання.

Відтак, враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана зі втратою житлового приміщення, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у 10 000 гривень, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, негрошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У порядку ст. 141 ЦПК України суд має стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 149 800 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 2077,82 гривень в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Визначена дата складання повного рішення 11.06.2021 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін