Справа № 442/4323/21
Провадження № 2-н/442/644/2021
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
СУДОВИЙ НАКАЗ
Згідно із ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», а також згідно із розділом 2 абзацу 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р., обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України суд повідомляє, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Боржник - Відділ освіти Дрогобицької районної державної адміністрації в особі ліквідації комісії, порушив строки виплати суми заробітної плати, встановлені чинним законодавством України, що призвело до порушення прав працівника та має наслідком видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, на користь останнього.
При цьому під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядається обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
На підставі викладеного, керуючись ст. 94, ч.1 ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ч.3 ст.15 Закону України «Про працю», ст.ст. 13, 160, 161, 165, 167, 168, 258, 264, 265, 354, 430 ЦПК України, суддя, -
Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку передбаченому розділом ІІ ЦПК України.
Копію цього наказу направити боржнику разом з копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами.
Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу, наказ набирає законної сили протягом п`яти днів після закінчення п`ятнадцятиденного строку з дня вручення боржнику копії судового наказу, заяви стягувача про видачу судового наказу та доданих до неї документів.
Судовий наказ, після набрання ним законної сили, видати стягувачу для пред`явлення до виконання.
Судовий наказ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили.
Суддя Гарасимків Л.І.