Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., заявника ОСОБА_1 , представника Оржицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гнаток О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оржицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті.

У заяві ОСОБА_1 вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживав у с. Тарасівка Лубенського району Полтавської області. Заявниця звернулася до Оржицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 , однак їй відмовлено у вчиненні вказаної дії в зв`язку з відсутністю підстав для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України на підставі наданих нею документів, оскільки для підтвердження факту смерті заявником пред`явлені документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

В судовому засіданні заявник подану заяву підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в заяві і просила суд її задовольнити, вказала, що її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення заявника, пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 (а.с. 4-10).

У так званому «лікарському свідоцтві про смерть» від 15.02.2021 року, виданого окупаційною адміністрацією, зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка (а.с. 14).

У так званому «свідоцтві про смерть» від 16.02.2021 року, виданому окупаційною адміністрацією, зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Червоногвардійського району у віці 70 років (а.с. 15).

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 у зв`язку тим, що нею було пред`явлено свідоцтво про смерть, яке видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійсняють свої повноваження і даний документ не може бути підставою для державної реєстрації смерті (а.с. 16).

Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням № 1275-р від 2 грудня 2015 р. Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, в додатках до якого є м. Макіївка Донецької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року № 9-1130/0/4-16, зазначено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до законодавства України має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду таких справ.

Оскільки, смерть ОСОБА_2 сталася на тимчасово окупованій території України, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразка, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту її законних прав та інтересів, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 247, 263-265, 293-294, 315, 317, 354 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 1, 4, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), заінтересована особа: Оржицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місцезнаходження: вул. Центральна, 24, сел. Оржиця, Полтавська область, ), про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився в м. Борисов Борисовського району Мінської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Макіївка Донецької області, Україна, у віці 70 років.

Рішення підлягає негайному виконанню.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне рішення складене 19.05.2021 року.

Суддя