Дата документу 08.06.2021 Справа № 334/4047/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/4047/20Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
Пр. № 22-ц/807/1687/21Повний текст рішення складено 30.11.2020 року Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району (надалі УПСЗН ЗМР по Дніпровському району) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просила стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період з 27.03.2015 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 у справі №334/143/15-а, яка набула законної сили 27.03.2015 року, у загальній сумі 16813,36 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 17) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року (а.с. 38-40) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач УПСЗН ЗМР по Дніпровському району у своїй апеляційній скарзі (а.с. 45-49) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 53).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 30 березня 2021 року (а.с. 54), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 55).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 17 суддів).

Окрім того, суддя-член колегії Маловічко С.В. - з 05 травня 2021 року по 14 травня 2021 року включно, а суддя-доповідач - з 11 травня 2021 року по 14 травня 2021 року включно перебували у короткотривалій відпустці.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача УПСЗН ЗМР по Дніпровському району у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 377 ЦПК України:

- судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку … з закриттям провадження у справі … з підстав, передбачених ст. 255… Кодексу (ч.1);

- порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2);

- у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи… (ч.4);

За змістом ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 263-265, 274-279 ЦПК України та виходив із такого.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 по справі № 334/143/15-а зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району здійснити нарахування та виплату різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_2 у розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 по справі № 334/143/15-а Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 залишено без змін.

Постанова суду набрала законної сили 27.03.2015.

Судове рішення по справі № 334/143/15-а було передано на виконання до відділу примусового рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідачем було лише здійснено перерахунок одноразової компенсації Позивачу у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 18175,20 грн., що підтверджується листом відповідача від 06.03.2019 № 01-35/1525.

У зв`язку зі смертю чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення спадщини вона звернулась до Другої запорізької державної нотаріальної контори, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2018 зареєстровано за № 1- 336, та на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом вона є спадкоємцем майна, що належало чоловікові.

На теперішній час сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням, так і не була фактично виплачена.

Оскільки відповідач своєчасно не виплатив вказану суму, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, та надавши відповідні розрахунки, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 27.03.2011 року по 3.05.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року у справі № 334/143/15-а у загальній сумі 16813,36 грн.

Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району надало відзив на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що у даній справі строк позовної давності підліковується від дати постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме, з 02.09.2016. Оскільки з позовом ОСОБА_1 звернулась 21.07.2020, вона пропустила строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив застосувати позовну давність та відмовити у позові у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 по справі № 334/143/15-а зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району здійснити нарахування та виплату різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_2 у розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 по справі № 334/143/15-а Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 залишено без змін.

Виконавчий лист по справі № 334/143/15-а був переданий на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідачем було здійснено перерахунок одноразової компенсації у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 18175,20 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 02.09.2016 на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_1 23.01.2017 звернулась для оформлення спадщини до Другої запорізької державної нотаріальної контори, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2018, зареєстровано за № 1- 336.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, що належало чоловікові ОСОБА_2 .

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району з приводу виплати належної померлому чоловікові одноразової компенсації у сумі 18175,20 грн.

Листом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району від 06.03.2019 № 01-35/1525 ОСОБА_1 повідомили, що відповідачем на виконання рішення суду було здійснено лише перерахунок одноразової компенсації та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 18175,20 грн., однак виконати постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 управління не має можливості.

Таким чином, на теперішній час сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням, фактично не виплачена.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів, нарахованих на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 по справі № 334/143/15-а.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання2 книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат у сумі 13987,36 грн. та трьох процентів річних у сумі 2826,00 грн. за період з 27.03.2015 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Індекси споживчих цін (індекси інфляції) за квітень 2015 - травень 2020 роки взяті за офіційними даними Держаної служби статистики України за відповідні періоди, і становлять: квітень 2015 - 114.0, травень 2015 - 102.2, червень 2015 - 100.4, липень 2015 - 99.0, серпень 2015 - 99.2, вересень 2015 - 102.3, жовтень 2015 - 98.7, листопад 2015 - 102.0, грудень 2015 - 100.7, січень 2016 - 100.9, лютий 2016 - 99.6, березень 2016 - 101.0, квітень 2016 - 103.5, травень 2016 - 100.1, червень 2016 - 99.8, липень 2016 - 99.9, серпень 2016 - 99.7, вересень 2016 - 101.8, жовтень 2016 - 102.8, листопад 2016 - 101.8, грудень 2016 - 100.9, січень 2017 - 101.1, лютий 2017 - 101.0, березень 2017 - 101.8. квітень 2017 - 100.9, травень 2017 - 101.3, червень 2017 - 101.6, липень 2017- 100.2, серпень 2017 - 99.9, вересень 2017 - 102.0, жовтень 2017 - 101.2, листопад 2017 - 100.9, грудень 2017 - 101.0, січень 2018 - 101.5, лютий 2018 - 100.9, березень 2018 - 101.1. квітень 2018 - 100.8. травень 2018 - 100.0, червень 2018 - 100.0, липень 2018 - 99.3, серпень 2018 - 100.0, вересень 2018 - 101.9, жовтень 2018 - 101.7, листопад 2018 - 101.4, грудень 2018 - 100.8, січень 2019 - 101.0, лютий 2019 - 100.5, березень 2019 - 100.9, квітень 2019 - 101.0, травень 2019 - 100.7, червень 2019 - 99.5, липень 2019 - 99.4. серпень 2019 - 99.7, вересень 2019 - 100.7, жовтень 2019 - 100.7, листопад 2019 - 100.1, грудень 2019 - 99.8, січень 2020 - 100.2, лютий 2020 - 99.7, березень 2020 - 100.8, квітень 2020 - 100.8, травень 2020 - 100.3.

Згідно наданого позивачем розрахунку, з врахуванням індексів інфляції загальна сума боргу з інфляційними втратами становить 32162,56 грн.

Таким чином інфляційні втрати за період з 27.03.2015 по 31.05.2020 становлять 13987,36 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 36 коп.).

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% х сума боргу х кількість прострочених днів /365 (кількість днів у році). Згідно з наданого позивачем розрахунку розмір 3% річних складає 2826,00 грн. (18175,20 грн. х 3% х 1892 днів прострочення /365 днів/ 100% = 2826,00 грн.).

Згідно з ч. 1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат 13987,36 грн. та три відсотки річних у сумі 2826,00 грн. за період з 27.03.2015 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Оскільки, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальної виплати у зв`язку з несвоєчасною виплатою останньої, заявлені у цій цивільній справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, так як ще раніше між сторонами виник публічно-правовий спір щодо соціальної виплати (різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), який раніше вже розглядався за правилами адміністративного судочинства (постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2015 року у справі №334/143/15-а, яка набула законної сили 27.03.2015 року копія а.с. 8-9), а з 15 грудня 2017 року юрисдикція спору щодо стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України визначається за правовою природою правовідносини, які виникли між сторонами, що узгоджується із останнім правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 лютого 2021 року у справі ЄУН 520/17342/18, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача УПСЗН ЗМР по Дніпровському району лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу УПСЗН ЗМР по Дніпровському району слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у цій справі слід скасувати, провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі закрити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача лише частково при вищевикладених обставинах, він не має права на компенсацію за рахунок позивача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 255, 141, 367, 369, 377, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року скасувати.

Провадження у цій справі закрити.

Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним копії цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 08.06.2021року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.