Справа № 347/509/21
Провадження № 22-ц/4808/1714/21
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Косівського районного суду від 05 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Крилюк М.І. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачці було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 січня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 20 809,60 грн, з яких: 14 985,78 грн - заборгованість за кредитом, 5 773,82 грн заборгованість по відсотках, 50 грн - штрафи. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачці sms-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, однак відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за кредитним договором не погашає.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідачки вищевказану суму заборгованості та судові витрати по справі.

Рішенням Косівського районного суду від 05 жовтня 2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року в розмірі 14 985,78 грн та 1 513,70 грн оплаченого судового збору.

Рішення мотивовано тим, що підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», відповідачка відповідно до статей 626, 627 ЦК України добровільно погодилася на запропоновані банком умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою кредитних зобов`язань у неї виникла заборгованість, яка згідно представленого банком розрахунку станом на 02 січня 2021 року становить 20 809,60 грн. Положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, а тому розмір заборгованості по кредитному договору № б/н від 27 вересня 2019 року необхідно зменшити із непомірно заявленої позивачем суми до суми у розмірі 14 985,78 грн.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачка особистим підписом підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися з їх змінами, викладеними на сайті банку. Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а значить ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Апелянт не погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні процентів. Вказує, що відповідачка отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів, а тому повинна сплачувати процентну ставку.

Ухвалюючи рішення в наведеній частині, суд, на думку апелянта, помилково зіслався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не врахувавши, що в даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку (як зазначив суд), але й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому в даному випадку підлягає застосуванню не постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а інша судова практика, де присутній паспорт споживчого кредиту, зокрема постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

Крім того, апелянт вважає необґрунтованими сумніви суду щодо розрахунку заборгованості та зазначає, що вірність розрахунку підтверджується банківською випискою.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «А-Банк» задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила. Зазначила, що в заяві позичальника від 27 вересня 2019 року процентна ставка не зазначена, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та витяг з Тарифів, на які посилається позивач, не містять підпису позичальника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили сплату процентів за користування кредитними коштами. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року в розмірі 14 985,78 грн сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 вересня 2019 року між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг; що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та що вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с. 6).

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с. 6 зв.-15).

Згідно наданого позивачем розрахунку у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 02 січня 2021 року становить 20 809,60 грн, з яких: 14 985,78 грн - заборгованість за кредитом, 5 773,82 грн заборгованість по відсотках, 50 грн штрафи (а.с.5).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27 вересня 2019 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості за тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 5 773,82 грн, а також штрафи в розмірі 50 грн.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов та правил та витяг з Тарифів розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, надані банком витяг з Умов та правил та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 вересня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», відповідачка відповідно до статей 626, 627 ЦК України добровільно погодилася на запропоновані банком умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.

Посилання позивача та суду на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачкою, що свідчить про погодження істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримала ОСОБА_1 , тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold» та картка «Зелена». Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами вказаного періоду.

Із змісту паспорта споживчого кредиту також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 3 паспорта визначено максимальну суму ліміту на картці «Універсальна» - до 50 000 грн, на картці «Універсальна Gold» - до 100 000 грн, на картці «Зелена» - до 200 000 грн, однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.

За даними розділу 4 базова процентна ставка по картці «Універсальна» - 3,9% в місяць (46,8% річних), по картці «Універсальна Gold» - 3,7% в місяць (44,4% річних), по картці «Зелена» - 3,7% в місяць (44,4% річних); реальна річна процентна ставка по картці «Універсальна» 58,23%, по картці «Універсальна Gold» - 56,44%,по картці «Зелена» - 54,62%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримала відповідачка.

У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачкою паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг не свідчить про погодження сторонами істотних умов договору.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по відсотках в розмірі 5 773,82 грн та штрафів в розмірі 50 грн, а стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 985,78 грн.

Колегія суддів також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, а тому розмір заборгованості по кредитному договору № б/н від 27 вересня 2019 року необхідно зменшити із непомірно заявленої позивачем суми до суми у розмірі 14 985,78 грн, оскільки позивачем не заявлялося вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) на суму, у стягненні якої судом відмовлено. Задовольняючи позовні вимоги АТ «А-Банк» частково, суд фактично відмовив у стягненні заборгованості по відсотках в розмірі 5 773,82 грн та штрафів в розмірі 50 грн, а не зменшив розмір неустойки, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною 4 зазначеної статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року в розмірі 14 985,78 грн, рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Крім того, рішення підлягає зміні і в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» 1 513,70 грн оплаченого судового збору, оскільки судом першої інстанції невірно обчислено суму судового збору, яка підлягає стягненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно позовної заяви АТ «А-Банк», позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 20 809,60 грн.

За подання позовної заяви АТ «А-Банк» сплатило 2 270 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № від 02 січня 2021 року та № від 23 лютого 2021 року (а.с. 22, 23).

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог (72,01%), стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1 634,63 грн, а не 1 513,70 грн, як стягнуто судом.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «А-Банк» слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частинув редакції цієї постанови; рішення в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з відповідачки на користь позивача 1 634,63 грн витрат по оплаті судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однак, враховуючи, що розмір задоволених позовних вимог після перегляду справи апеляційним судом залишається незмінним, то витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частинув редакції цієї постанови.

Рішення Косівського районного суду від 05 жовтня 2021 рокув частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1 634,63 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви.

Витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за апелянтом.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта