МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 477/1416/12
Провадження № 22-ц/812/119/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Рум?янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду, за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2020 року ТОВ «Укрдебт плюс» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просить замінити стягувача у цивільній справі № 1416/8301/12-ц (провадження № 2/489/226/13) з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ "Укрдебт Плюс" у зв`язку з переходом прав кредитора відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 2245/К від 13.05.2020 року.

Заява мотивована тим, що в провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження № 40416799 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі № 2/248/226/2013, яким позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» щодо стягнення заборгованості, задоволено.

05 вересня 2017 року апеляційним судом Миколаївської області постановлено ухвалу по справі № 1416/8301/12-ц, якою задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувача з ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2245/К.

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги №2245/К від 13.05.2020 року ТОВ «Укрдебт плюс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та положення ст. 378 ЦПК України ТОВ «Укрдебт плюс» просило задовольнити вказану заяву.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «Укрдебт плюс» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року суду як незаконну.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 07.03.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 03/1/058/07-2 (надалі - «кредитний договір»). Крім того, 07.03.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та фізичними особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим № 1446 для забезпечення виконання умов кредитного договору.

У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором, ВАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду за захистом порушених прав з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

25 лютого 2013 року Ленінським районним судом міста Миколаєва ухвалено заочне рішення по справі №1416/8301/12, яким позов ВАТ «Кредитпромбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2007 року № 03/1/058/07-2 у сумі 149079 грн. 23 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1490 грн. 79 коп., з кожного по 496 грн. 93 коп.

13.05.2020 року між АТ «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» укладено договір № 2245/К про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 682. Відповідно до умов цього договору ТОВ «Укрдебт плюс» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором та статусу нового іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим № 1446.

В провадженні Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження № 40416799. На теперішній час ТОВ «Укрдебт плюс» не є стороною у виконавчому провадженні з виконання зазначеного рішення суду, а отже не має можливості дізнатися про стан виконавчого провадження.

Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що вимога заявника про заміну стягувана у цивільній справі № 1416/8301/12-ц при відкритому виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 1416/8301/12-ц (провадження № 2/489/226/13) не відповідає нормам ст. 442 ЦПК України. При цьому посилається на те, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну сторони у виконавчому проваджені.

А тому, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь- якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Тобто на думку апелянта, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг. Договір № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року недійсним не визнано, а тому ТОВ «Укрдебт плюс» має право на заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Виходячи з вищевикладеного, ТОВ «Укрдебт плюс» набув всіх прав кредитора АТ «Дельта банк», у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором та за усіма договорами забезпечення, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того вказує, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене, ТОВ «Укрдебт плюс» просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ «Укрдебт плюс» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі № 1416/8301/12 - ц з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс» у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора, відповідно до договору № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим номером № 682.

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому вони зазначають, що посилаючись в апеляційній скарзі на те, що договір № 2245/К про відступлення права вимоги від 13.05.2020 року недійсним не визнано, а тому ТОВ «Укрдебт плюс» має право на заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, скаржник не з`ясував того факту, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку є представником органу державної влади, до повноважень якого не належить право доручати третій особі укладати від імені банку будь - які договори, що підтверджується тим, що її повноваження давати доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку, зазначені в ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є повноваженнями цієї особи при здійсненні процедури ліквідації банку, тому договір № 2245/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 13.05.2020 року повинен був бути підписаний тільки уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», а не представником цього банку ОСОБА_4 за довіреністю.

Крім того вказують, що скаржник не з`ясував того факту, що договір № 2245/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 13.05.2020 року, який підписаний представником ПАТ «Дельта Банк», який не є уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк, порушує їх конституційні права і свободи.

Вважають, що скаржник умисно проігнорував той факт, що його діяльність відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб є діяльність у сфері права, яка не відноситься до фінансових послуг, що визначені в ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому у нього відсутнє право здійснювати фінансові операції, у тому числі операції факторингу, а також право вимоги за кредитним договором. Також, матеріали справи не містять доказів, включення його до державного реєстру фінансових установ відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, скаржник не довів того, що наступне відступлення права вимоги за кредитним договором зазначене в договорі купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором укладеним ПАТ «Дельта Банк» 26.06.2013 року з кредитором, тому вважають що у нього відсутнє право вимоги за кредитним договором.

За такого вважають, що договір № 2245/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 13.05.2020 року спрямований на порушення конституційних прав і свобод заявників та на незаконне заволодіння їх майном, тобто порушує публічний порядок і тому є нікчемним. Вказані обставини є підставою для відмови скаржнику у задоволенні його заяви про заміну стягувача, як сторони виконавчого провадження № 40416799, у зв`язку з відсутністю у нього права вимоги за кредитним договором.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять залишити апеляційну скаргу без задоволення та відмовити скаржнику у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження № 40416799 у зв`язку з відсутністю у нього права вимоги за кредитним договором.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2007 року № 03/1/058/07-Z у сумі 149079 грн. 23 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1490 грн. 79 коп., з кожного по 496 грн. 93 коп. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 червня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013 року залишено без змін.

08 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вищевказаній справі видано виконавчі листи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчим листом від 08.07.2013 року по справі №2/489/226/13 (боржник - ОСОБА_1 ) з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу. Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 40416914 за виконавчим листом №2/489/226/13 виданим 08 липня 2013 року (боржник - ОСОБА_1 ) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом ПАТ "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з ПАТ "Кредитпромбанк" на ПАТ "Дельта Банк". Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 40416799 за виконавчим листом №2/489/226/13, виданим 08.07.2013 (боржник - ОСОБА_2 ) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" на Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк". Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 серпня 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року залишено без змін.

13 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" укладено договір про відступлення прав вимоги № 2245/К, відповідно до якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та іпотечним договором від 07.03.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ "Укрдебт Плюс".

Відповідно до Витягу з додатку № 1 до Договору № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020, заявник отримав право вимоги за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007 р., боржник - ОСОБА_1 та за іпотечним договором від 07.03.2007 р., боржник та майнові поручителі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, станом на 13.08.2020 в Інгульському ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 40416799 за боржником - ОСОБА_2 .

Проаналізувавши зазначені обставини, а положення ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, яка на думку суду чітко розмежовує заміну сторони виконавчого провадження та заміну стягувача у цивільній справі, правовий висновок, зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, а також те, що заявник у своїй заяві просить замінити стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, надаючи при цьому інформаційну довідку про виконавче провадження, в якій містяться відомості про відкрите виконавче провадження № 40416799 за боржником - ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Пунктом 9 ч.2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені конституційні положення знайшли своє відображення у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень визначений Законом України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Питання процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення регламентовані ст. 442 ЦПК України, згідно з якою у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником . Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому ст. 272 цього Кодексу. Крім того, згідно ч.5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Варто зазначити, що ст. 55 ЦПК України вміщена до розділу І «Загальні положення» глави 4 «Учасники судового процесу» цього Кодексу, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість ст. 442 ЦПК України розташована в розділі V1 «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень. Звідси нормативні приписи ст. 55 ЦПК України слід вважати загальними по відношенню до приписів, закріплених ст. 442 ЦПК України.

Крім того, вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених ст. 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи ст. 442 ЦПК України, що містять процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 55 ЦПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у ч.5 ст. 442 ЦПК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Крім того, приймаючи рішення у справі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «Укрдебт Плюс» звернувся до суду з заявою про заміну саме сторони виконавчого провадження та посилався, зокрема, і на ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», хоча в резолютивній частині і просив замінити стягувача у цивільній справі № 1416/8301/12-ц (провадження № 2/489/226/13) з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його правонаступника ТОВ "Укрдебт Плюс" у зв`язку з переходом прав кредитора відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 2245/К від 13.05.2020 року.

Однак це не є перешкодою для самостійного визначення судом ефективного способу захисту та застосування тих норм права, які регулюють спірні правовідносини, виходячи з фактичних правовідносин, які встановлені судом під час розгляду справи, оскільки підставами звернення, які суд не може змінити без згоди особи, яка звернулася до суду, є обставини, якими остання обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання заявника не на ту норму закону, суд уточнює підстави звернення й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це заявника.

Отже, суду необхідно було уточнити вимоги заявника, з`ясувати предмет та підстави заявлених ним вимог, встановити характер спірних правовідносин, визначити відповідно до цього які права, свободи чи інтереси ТОВ «Укрдебт Плюс» порушено й яким чином вони можуть бути відновлені, проте суд першої інстанції, цього не уточнив і не встановив.

Наведене свідчить про те, що у справі ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог ТОВ «Укрдебт Плюс».

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 червня 2013 року залишено без змін, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2007 року № 03/1/058/07-Z у сумі 149079 грн. 23 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1490 грн. 79 коп., з кожного по 496 грн. 93 коп.

08 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вищевказаній справі видано виконавчі листи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчим листом від 08.07.2013 року по справі №2/489/226/13 (боржник - ОСОБА_1 ) з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу. Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 40416914 за виконавчим листом №2/489/226/13 виданим 08 липня 2013 року (боржник - ОСОБА_1 ) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом ПАТ "Кредитпромбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з ПАТ "Кредитпромбанк" на ПАТ "Дельта Банк". Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № 40416799 за виконавчим листом №2/489/226/13, виданим 08.07.2013 (боржник - ОСОБА_2 ) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" на Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк". Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 серпня 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року залишено без змін.

Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, станом на 13.08.2020 в Інгульському ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 40416799 за боржником - ОСОБА_2 .

13 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2245/К, відповідно до якого право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та іпотечним договором від 07.03.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та фізичними особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс».

Відповідно до Витягу з додатку № 1 до Договору № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020, заявник отримав право вимоги за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007 р., боржник - ОСОБА_1 та за іпотечним договором від 07.03.2007 р., боржник та майнові поручителі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу відповідно до ст. 1079 ЦК України є фактор і клієнт.

Згідно ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Як убачається з п. 7.9 договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013р., укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», який знаходиться в т.2 на а. с. 217-222, сторони домовились, що покупець має право здійснювати наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.

За такого посилання відповідачів на те, що ТОВ «Укрдебт Плюс» не довело того, що наступне відступлення права вимоги за кредитним договором зазначене в договорі купівлі - продажу прав вимоги, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк», а тому у нього відсутнє право вимоги за кредитним договором, спростовується матеріалами справи.

Як убачається з договору про відступлення прав вимоги № 2245/К від 13 травня 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс», даний договір від імені ПАТ «Дельта банк» підписаний представником АТ «Дельта банк» Сорокіним М.В., який діє на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадировим В.В., який діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02 жовтня 2015р. «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 20.02.2017р. №619, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 04.04.2019р. № 772, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта банк» від 24.12.2019р. № 3340.

Відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством.

Крім того, згідно ч.3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю та здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку (ч.4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Крім того, ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону, тощо.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про відсутність заборони уповноваженій особи Фонду права видавати довіреності третім особам для здійснення представництва банку під час укладення договорів, оскільки уповноважена особа Фонду згідно ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; давати доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку, здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

З урахуванням викладеного, доводи відповідачів про те, що уповноважена особа не мала права видавати довіреність на підписання договору про відступлення прав вимоги № 2245/К від 13 травня 2020 року, а мала підписати його особисто, а також про те, що у зв`язку з не підписанням договору особисто уповноваженою особою Фонду, він є нікчемним, є суб`єктивним тлумаченням відповідачів матеріалів справи та законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявника про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче продовження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Системний аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України, ст. 512, 514 ЦК України, свідчить про те, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку із такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження (стягувача) є обґрунтованим.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і у разі відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Заявник у даній справі подав заяву про заміну сторони виконавчого провадження з метою реалізації в майбутньому своїх прав як правонаступника первісного кредитора за кредитним зобов`язанням, яке залишилося не виконаним.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Слід також зазначити, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.

Як убачається з матеріалів справи ТОВ «Укрдебт Плюс» став переможцем відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-24-000001-b від14.04.2020р.

13.05.2020р. між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-24-000001-b від 14.04.2020року укладено договорі про відступлення прав вимоги № 2245/К, відповідно до якого банк відступив, а ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, в тому числі за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та іпотечним договором від 07.03.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та фізичними особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс».

Відповідно до Витягу з додатку № 1 до договору № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020, заявник отримав право вимоги за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007 р., боржник - ОСОБА_1 та за іпотечним договором від 07.03.2007 р., боржник та майнові поручителі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог у даній справі, апеляційний суд виходить з правомірності укладеного договору про відступлення прав вимоги № 2245/К від 13.05.2020р., оскільки його не оспорено зацікавленими особами в установленому законом порядку та не визнано недійсним за рішенням суду, відсутні також прямі вказівки норми закону про його нікчемність.

За такого, посилання відповідачів на неможливість ТОВ «Укрдебт Плюс» бути належним правонаступником ПАТ «Дельта банк» у виконавчому провадженні з виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013р. у справі № 2/489/226/13 на тій підставі, що ТОВ «Укрдебт Плюс» не є фінансовою установою, а тому не може бути новим кредитором, зокрема за кредитним договором № 03/1/058/07-Z від 07.03.2007р. та іпотечним договором від 07.03.2007 року, є помилковим. Зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію викладено об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 та Касаційним господарським судом Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 у справі № 910/5737/15.

При вирішенні даної справи також не може бути застосована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, адже висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються застосування норм права у справі з іншими фактичними обставинами, що виключає можливість її застосування до правовідносин, що склалися у цій справі.

Крім того, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ТОВ «Укрдебт Плюс» є юридичною особою, видами діяльності якої є: 69,10 Діяльність у сфері права (основний); 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 82.91 Діяльність агентств зі стягування платежів і бюро кредитних історій; 82.20 Діяльність телефонних центрів; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 68.31 Агентства нерухомості; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

Слід зазначити, що клас 82.91 Діяльність агентств зі стягування платежів і бюро кредитних історій включає також збирання платежів за вимогами або грошових переказів на користь клієнтів, таких як збирання рахунків або боргових зобов`язань; діяльність із збирання інформації, такої як кредитні історії та трудові книжки щодо фізичних осіб та кредитні історії щодо підприємств та надання інформації фінансовим установам, в мережі роздрібної торгівлі та іншим суб`єктам, яким буває необхідно оцінити кредитоспроможність певних фізичних та юридичних осіб; діяльність колекторських фірм (агентств) (із запитів). А клас 82.99 включає також послуги організацій зі збирання коштів на контрактній основі або за винагороду та послуги з вилучення коштів за несплату.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт переходу до заявника прав вимоги за кредитним договором від 07 березня 2007 р. №03/1/058/07-Z та договором іпотеки від 07 березня 2007 р., а тому є передбачені законом підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «Укрдебт Плюс», у зв`язку із чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2013р. у справі № 2/489/226/13 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з ПАТ «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс».

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року