ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/633/20 Номер провадження 22-ц/814/1076/21Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зверну-лось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 16 червня 2006 року між сторонами по справі укладено угоду, за умовами якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Відповідачем зобов`язання за договором не виконуються, станом на 30 червня2020 ро-ку заборгованість складає 567 323 грн., з яких: 7 351 грн. 63 коп. заборгованість за тілом кре-диту, 555 060 грн. 38 коп. заборгованість за процентами, 4910 грн. 99 коп. нарахована пеня.

За наведених обставин просило стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «При-ватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року №б/н в розмірі 137 354 грн. 50 коп. та понесені позивачем судові витрати.

11 лютого 2021 року АТ КБ «Приватбанк» надіслало заяву про зменшення позовних вимог, у якій просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 28 622 грн. 76 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 7 351 грн. 63 коп.; в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 7 351 грн. 63 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 21 271 грн. 16 коп., а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року б/н в розмірі 7 351 грн. 63 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказувало, що судом першої інстанції не враховано того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, оскільки банком надано суду заяву відповідача від 16 червня 2006 року, в якій зазначено, що розмір базової процентної ставки складає 3 % на місяць.

Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідача є правомірним.

При цьому посилалося на те, що суд першої інстанції не врахував правову практику, викладену у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №534/1072/18, провадження №61-12253/св20.

На апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» свій відзив подав ОСОБА_1 , в якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому посилався на те, що 09 червня 2006 року між ним та банком було підпи-сано лише заяву, в той же час він не підписував кредитний договір, який складався з Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, яких йому не надавалося. Банк оформив йому платіжну картку, про що стоїть відповідна відмітка у заяві та зазначено, що рахунок відкрито 16 червня 2006 року, що можливо і зумовило зазначення дати заяви від 16 червня 2006 року.

Також звертав увагу, що відповідно до заяви від 16 червня 2006 року сума кредитного ліміту складала 250 грн. Окрім того, заява від 16 червня 2006 року містить розмір процентної ставки 3% в місяць, строк дії кредитного ліміту: строк дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Інших процентних ставок чи штрафів та пені заява не містить. У зв`язку з тим, що він не підписував Умов і Правил надання банківських послуг, дані умови є єдиними узгодженими сторонами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2006 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого має кредитну заборгованість.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

В подальшому позивач зменшив розмір своїх позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 28 622 грн. 76 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту 7 351 грн. 63 коп.; в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 7 351 грн. 63 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 21 271 грн. 16 коп., а також понесені позивачем судові витрати.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нараху-вання, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 16 червня 2006 року, банк посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини договору приєднання, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, а у відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

В той же час, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи банку, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичаль-никові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підпри-ємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загаль-ного користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позико-давцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з мо-менту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку».

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).

Надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16 червня 2006 року, укла-деним між ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2020 року, позивач обраховує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 351 грн. 63 коп.

Саме на зазначену суму заборгованості районний суд визнав позовні вимоги обґру-нтованими, з огляду на те, що заборгованість за процентами, за відсутності належних доказів, є безпідставно нарахована позивачем та стягненню не підлягає.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про узгодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, не дають підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, оскільки з наявних у справі доказів слідує, що відповідно до заяви від 16 червня 2006 року сторонами погоджена сума кредитного ліміту в розмірі 250 грн. та саме в межах зазначеної суми було визначено розмір процентної ставки 3% в місяць, строк дії кредитного ліміту та порядок погашення заборгованості. Оскільки за вказаним договором інші умови, в тому числі і щодо збільшення суми кредитного ліміту сторонами не визначались, підстави для стягнення заборгованості за відсотками за тілом кредиту в розмірі 7 351 грн. 63 коп. відсутні.

За встановлених обставин безпідставним є посилання позивача і на неврахування районним суд правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №534/1072/18, з огляду на те, що в матеріалах зазначеної справи містилася підписана відповідачем довідка про умови кредитування, яка відсутня у справі, що розглядається судом апеляційної інстанції.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.