18.11.2021 Справа № 363/3383/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, про визнання права власності на незавершений будівництвом садовий будинок, усунення перешкод в користуванні спільним майном,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив:

-визнати за ним як співзабудовником право власності на 4/5 частини збудованого у шлюбі з ОСОБА_2 , але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - садового будинку з господарськими будівлями і спорудами: сарай з приміщеннями для душової, господарського інвентарю, приміщенням для дров, туалет, скважину з насосом для води, паркан-огорожу будинку, воріт з хвірткою, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,059 га, що знаходиться на території садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва;

-виділити в натурі частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд, що знаходяться на території садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 з урахуванням частки співвласника ОСОБА_2

-встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій збудовано садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на території садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 .

-зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод в реалізації його права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та спірною земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивував тим, що з 17 лютого 1984 року по 08 вересня 2017 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_3 . В 1980 році, ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_5 за місцем своєї роботи отримав земельну ділянку площею 0,059 га, розташовану в садовому кооперативі «Каскад», с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області. З метою будівництва дачного будинку позивач з 1983 року за свої кошти, отримані ним під час проходження служби офіцером строкової служби в Збройних силах Радянського Союзу Далекосхідного військового округу (о. Сахалін) самостійно розпочав будівництво будинку та підсобних приміщень, яке завершив тільки в 2005 році, будучи уже на пенсії, звільнившись з органів МВС України. Відповідачі жодної участі в будівництві будинку та підсобних приміщень не приймали. Оскільки на той час у нього з сином ОСОБА_3 , були хороші відносини, після завершення будівництва в 2005 році він звернувся до свого батька з проханням оформити договір дарування земельної ділянки на його онука, домовившись, що той буде надавати фінансову допомогу, піклуватися та допомагати позивачу та його батьку. Збудований ним будинок планував ввести в експлуатацію та оформити на себе право власності. Проте ОСОБА_3 свою обіцянку не виконав, разом з колишньою дружиною заволодів збудованим ним будинок і не дає можливості користуватися ним та реалізувати його право на отримання у власність частини набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Відповідачка ОСОБА_3 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що споруди про які йдеться в позовній заяві знаходяться на земельній ділянці, що належить її синові ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 05 жовтня 2005 року, яку йому подарував його дід ОСОБА_5 з нагоди весілля. Після того, як ОСОБА_3 став власником земельної ділянки він почав будувати на ній новий будинок, оскільки на ділянці був розташований недобудований садовий будинок з б/у матеріалів. Вона з позивачем добровільно допомагали синові в будівництві, часто перебували на дачі, допомагаючи сину та невістці по господарству та по догляду за онуком, відпочивали разом. Наполягала, що вказаний недобудований будинок не є сумісною спільною власністю подружжя, коли ні в неї, ні в позивача не має жодних законних підстав вимагати визнання за нами права власності на чуже майно, яке розташоване на чужій земельній ділянці.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 05 жовтня 2005 року його дідусь ОСОБА_5 з нагоди весілля подарував йому земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,059 га, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради, Вишгородського району Київської області. На час укладання договору дарування на ділянці був старий недобудований садовий будинок з б/у матеріалів, будівництво якого розпочав дідусь. Після отримання у власність земельної ділянки, починаючи з кінця 2005 року, він за свій рахунок і кошти подаровані на весілля та отримані як допомога від родичів почав будувати новий будинок. Зазначив, що він як власник земельної ділянки, жодній особі дозволу на здійснення будівництва на належній йому земельній ділянці не надавав.

Крім того вважав, що позивач доказів, які входять до предмета доказування в цій справі, зокрема про наявність у нього прав на земельну ділянку та відповідним чином оформленого дозволу для здійснення будівництва (проектної документації) не надав та надати не може, які в нього відсутні.

Позивач подав суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких зазначив, що будинок та підсобні приміщення він будував самостійно понад 20 років, зробив капітальний ремонт будинку, підвів газопостачання, встановив котел для обігріву будинку, закупив кухонні меблі, газову плиту, посудомийну машину, холодильник, мікрохвильову піч, сантехнічне обладнання, меблі, спорудив вхід на другий поверх, придбав та встановив вхідні металеві двері, п`ять дерев`яних дверей, камін, піч, а також три телевізори, картини, кухонні сервізи на 24 персони, постільні комплекти на 12 персон та інше. Твердження відповідача ОСОБА_3 , що нібито він будував новий будинок за свої власні кошти заперечував, який будучи у віці 22-х років той не мав коштів для будівництва будинку ринкова вартість якого становить понад один мільйон гривень.

Відповідачі подали суду заперечення на відповіді на відзив, в яких вказали, що недобудований на земельній ділянці ОСОБА_3 будинок є його власністю та власністю його дружини та жодного відношення ані до позивача, ані до відповідачки ОСОБА_2 не має.

З метою забезпечення змагальності та усності судового процесу, надання сторонами особистих пояснень, можливості задати запитання один одному, ухвалою судового засідання від 26 серпня 2021 року явку позивача до суду визнано обов`язковою.

Проте позивач, будучи повідомленим про його обов`язкову явку, в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Від дачі особистих пояснень в суді відмовився.

Представник позивача в суді позовні вимоги підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідачі та їх представник в суді проти задоволення позову заперечили. Відповідачі пояснили, що відносини у позивача з його батьком ОСОБА_5 були досить напруженими, який навіть не приймав участі в його похованні. В 2005 році дідусь подарував належну йому земельну ділянку онуку ОСОБА_3 , яка ніколи не була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Проте позивач будь-яким способом намагається отримати рішення суду про визнання за ним права власності на збудований сином на цій ділянці будинок. Неодноразово звертався до правоохоронних органів із безпідставними заявами про кримінальні правопорушення та з різних підстав подавав позови до суду.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 17 лютого 1984 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року.

Як вбачається з посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Левчуком О.Б. договору, 05 жовтня 2005 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,059 га, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради, СТ «Сосновий Бір», Вишгородського району Київської області, з цільовим призначенням для садівництва, кадастровий номер 372410108, що належала дарувальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії ІV-КВ №109074, виданого 31 серпня 2000 року Хотянівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Хотянівської сільської ради народних депутатів №85/99 від 23 листопада 1999 року.

ОСОБА_3 є членом садового масиву «Каскад», що вбачається із копії членської книжки виданої 03 травня 2009 року, регулярно сплачує членські внески.

10 січня 2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та Вишгородською філією по експлуатації газового господарства ВАТ «Київоблгаз» укладено договір з надання послуг газопостачання за адресою АДРЕСА_1 . Особовий рахунок відкрито на відповідача ОСОБА_3 , який здійснює оплату за комунальні послуги.

19 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи - Садівниче товариство «Каскад», виконавчий комітет Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Вишгородська районна державна адміністрація в Київській області, про визнання права власності на незавершений будівництвом садовий будинок та належними йому господарськими будівлями та спорудами.

Свої вимоги мотивував тим, що його батько ОСОБА_5 у 1980 році отримав земельну ділянку площею 0,059 га, яка знаходиться в с. Хотянівка, садовий кооператив «Каскад», цільове призначення для ведення садівництва. З 1983 року по 2005 рік позивачем на вищезазначеній ділянці збудовано будинок, сарай, приміщенням для душової, господарського інвентарю, приміщенням для дров, туалет, а також скважину з насосом для води, які не введені в експлуатацію. Після закінчення будівництва ОСОБА_3 звернувся до свого батька ОСОБА_5 з проханням подарувати відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку на, що батько погодився та 05 жовтня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки. Оскільки у позивача та відповідача були добрі стосунки, ОСОБА_3 обіцяв піклуватися про позивача, надавати йому фінансову допомогу. Однак, після укладення договору дарування стосунки з сином погіршились. Крім того, позивач вважав, що відповідач хоче заволодіти усім його нерухомим майном.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року, яке набрало законної сили, в задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази введення спірного будинку з господарськими спорудами в експлуатацію в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Крім того, визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 статті 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Разом з тим, згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте жодні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що позивач здійснював будівництво садового будинку на земельній ділянці відповідача ОСОБА_3 і є його співзабудовником, суду не подано, як і не подано доказів того, що таке будівництво взагалі відбувалося.

Будь-яка проектна документація, повідомлення про початок будівельних робіт, дозвіл на їх проведення, будівельний паспорт, договори на виконання будівельних робіт, платіжні документи на підтвердження купівлі будівельних матеріалів, меблів та техніки, ескіз запланованого будинку, тощо, суду позивачем не надано, коли обставини справи, на які посилається позивач у своєму позові можуть бути підтверджені виключно письмовими доказами, а не усними показаннями свідків.

Відтак підстав вважати, що позивач приймав будь-яку участь (трудову чи фінансову) в будівництві об`єкту незавершеного будівництва, право власності на частину якого просить визнати за ним, судом не встановлено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях.

Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.

Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності набуває той, хто має речове право на землю. Оскільки суб`єктом права власності земельною ділянкою є відповідач ОСОБА_3 , тобто саме йому надане право будівництва на цій ділянці, то лише ОСОБА_3 і набуває права власності на збудовані на такій земельній ділянці об`єкти (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18).

Відтак слушними є доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що незавершений будівництвом об`єкт, розташований на земельній ділянці відповідача ОСОБА_3 , і ці об`єкти ніколи подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не належали і не входять до складу спільного сумісного майна їх подружжя.

Доводи позивача про інше є бездоказовими, нічим не підтвердженими, на матеріалах справи і вимогах Закону не ґрунтуються, суперечать змісту права власності і принципу його непорушності (ст. 321 ЦК України).

За таких обставин, порушених прав позивача, які б підлягали б захистові в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 26 листопада 1996 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя