Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/992/21
Провадження № 2/376/872/2021
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Віговського С.І.,
при секретарі - Кропивлянській С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-
В обґрунтування позову зазначив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, внесеного в реєстр за № 1683, позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 33,9 кв.м., загальною площею 44.4 кв.м.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, внесеного до реєстру за № 1440, позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,70 кв.м., загальною площею 34,30 кв.м.
Придбання вказаного нерухомого майна відбулося без згоди ОСОБА_2 , оскільки, на той період, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2011 року по справі № 2-45/2011, шлюб зареєстрований 17.07.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 64, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було розірвано.
На підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 376/2957/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна, судом визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за якою за ОСОБА_2 визнано право власності на: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою площею 33,90 кв.м.; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м.
Набуте право власності на вищезазначене нерухоме майно відповідач, ОСОБА_2 , зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема: право власності на квартиру АДРЕСА_2 за № 35038983 від 11.01.2020 року та право власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 35039114 від 11.01.2020 року.
Дані обставини не були відомі позивачу, про розгляд вищезазначеної цивільної справи № 376/2957/19 не був повідомлений, а також зазначає, що мирову угоду за позовом ОСОБА_2 позивач не підписував, та на її проголошенні і затвердженні у судовому засіданні присутній не був. Про розгляд вищезазначеної справи позивач дізнався лише у квітні 2020 року та звернувся до апеляційного суду з вимогою про скасування ухвали Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 376/2957/19.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 22- 11/824/7435/2020 апеляційну скаргу позивача судом було задоволено та ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
В подальшому, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2021 року у справі № 376/2957/19 провадження № 2/357/846/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.
З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що право власності на вищезазначене нерухоме майно відповідач, ОСОБА_2 , набула неправомірно і, в подальшому, відчужила його третій особі, чим грубо порушила права відповідача, тому був вимушений звернутися до суду для вирішення даного спору та відновлення законних прав на нерухоме майно у судовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у вказаній справі визначено Коваленка Олександра Миколайовича.
17.05.2021 року до канцелярії Сквирського районного суду Київської області надійшла заява судді Коваленка О.М. про самовідвід. В обгрунтування заяви зазначено, що стороною у справі є ОСОБА_2 , з якою на разі у судді Коваленка О.М. склалися не приязні відносини, а саме ОСОБА_2 публічно висловлювалася про недовіру судді Коваленку О.М. та суддям Сквирського районного суду Київської області в цілому, зверталася до помічника судді та до керівника апарату Сквирського районного суду Київської області з проханням передати, що вона не довіряє суду та бажає, щоб судді Сквирського районного суду Київської області не розглядали справи, учасниками яких є вона ОСОБА_2 та її родичі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у вказаній справі визначено Віговського Сергія Івановича.
29 червня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи.
Відповідач у судові засідання призначені на 20.09.2021 року та 19.10.2021 року не з`являлась, про місце, дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заперечень не надавала, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не подавала, а тому суд, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, згідно з ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.
У судове засідання треті особи по справі не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були належним чином повідомлені, заперечень до суду не надавали.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Судомвстановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, внесеного в реєстр за № 1683, позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 33,9 кв.м., загальною площею 44.4 кв.м.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, внесеного до реєстру за № 1440, позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,70 кв.м., загальною площею 34,30 кв.м.
Придбання вказаного нерухомого майна відбулося без згоди ОСОБА_2 , оскільки, на той період, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 травня 2011 року по справі № 2-45/2011, шлюб зареєстрований 17.07.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 64, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було розірвано.
На підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 376/2957/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна, судом визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за якою за ОСОБА_2 визнано право власності на: квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою площею 33,90 кв.м.; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м.
Набуте право власності на вищезазначене нерухоме майно відповідач, ОСОБА_2 , зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема: право власності на квартиру АДРЕСА_2 за № 35038983 від 11.01.2020 року та право власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 35039114 від 11.01.2020 року.
Дані обставини не були відомі позивачу, про розгляд вищезазначеної цивільної справи № 376/2957/19 не був повідомлений, а також зазначає, що мирову угоду за позовом ОСОБА_2 позивач не підписував, та на її проголошенні і затвердженні у судовому засіданні присутній не був. Про розгляд вищезазначеної справи позивач дізнався лише у квітні 2020 року та звернувся до апеляційного суду з вимогою про скасування ухвали Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 376/2957/19.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 22- 11/824/7435/2020 апеляційну скаргу позивача судом було задоволено та ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 листопада 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
В подальшому, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2021 року у справі № 376/2957/19 провадження № 2/357/846/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.
З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що право власності на вищезазначене нерухоме майно відповідач, ОСОБА_2 , набула неправомірно і, в подальшому, відчужила його третій особі, чим грубо порушила права відповідача, тому був вимушений звернутися до суду для вирішення даного спору та відновлення законних прав на нерухоме майно у судовому порядку.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України, ст. ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно положення ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.
Згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
За правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи встановлені обставини справи та викладені положення законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, керуючисьст. 4, 15, 16, 21, 321, 328, 330, 344, 392, 393, 397 ЦК України, ст. 3, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89,259, 263-265, 268, 273, 280-282, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Визнати недійсним договір дарування квартири від 23 травня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Савченко М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 769.
Визнати недійсним договір дарування квартири від 23 травня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Савченко М.А., зареєстрованого в реєстрі за № 768.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею - 33,9 кв. м., загальною площею - 44,4 кв.м., яка належала ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, зареєстрованого в реєстрі за № 1683.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,70 кв.м, загальною площею 34,30 кв.м., яка належала ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.І. Вепрейчук, зареєстрованого в реєстрі за № 1440.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя С. І. Віговський