Справа № 461/8557/21
Провадження № 4-с/461/47/21
23.11.2021 року
Галицький районний суд м. Львова
головуючого судді: Мисько Х.М.,
секретар судового засідання Рум`янцева Ю.П.,
представника скаржника Вишневського М.С.,
В С Т А Н О В И В :
23.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, а дії державного виконавця законними та правомірними. Зокрема зазначає, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". Підстави вважати, що державний виконавець наклав арешт на кошти боржника саме на рахунку , відкритому в банку, який є соціальним, відсутні. У матеріалах справи відсутні докази того, що рахунок , відкритий в банку є саме пенсійним та таким, нарахування пенсії на який є його єдиним призначенням. Ні з копії договору (його умов), ні з роздруківок з мобільного додатку не вбачається, що на рахунок , відкритий в банку, нараховується виключно пенсія. Представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець був проінформований, що один із рахунків, на який накладено арешт за його постановою, є рахунком зі спеціальним режимом призначення, на який законом заборонено накладення арешту, матеріали справи не містять. Тому вимога скаржника щодо визнання постанови неправомірною та її скасування в цілому задоволенню не підлягає. Просить у задоволенні скарги відмовити.
Скаржник ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали повністю, з мотивів, викладених у такій. Просили поновити строк на звернення зі скаргою та задоволити таку повністю.
Представник заінтересованої особи Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львова ЗМУ МЮ (м.Львів) в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду заяви повідомлявся, належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду заяви повідомлявся, належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Суд, заслухавши думку скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
За приписами ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права,у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (ч.1). Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2)
Враховуючи ту обставину, що заявником було застосовано досудовий порядок врегулювання цього спору, суд визнає поважними причини пропуску заявником строку звернення до суду з цією скаргою та вважає необхідним поновити заявнику строк на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Галицького ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ (Львів) Марчишина Ю.А.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/4845/19 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13 340,70 грн. задоволено повністю.
Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Львів) Марчишина Ю.А. від 02.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65642011, з виконання виконавчого листа №461/4845/19, виданого Галицьким районним судом м.Львова від 23.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 13 340.70 грн.
Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Львів) Марчишина Ю.А. від 02.06.2021 року, у межах виконавчого провадження №65642011, накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Львів) Марчишина Ю.А. від 07.06.2021 року, у межах виконавчого провадження №65642011, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та скеровано так для подальшого стягнення до ГУ ПФУ України у Львівській області.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № DB4DFLGS8GOGIM4U від 29.06.2021 року, станом на 29.06.2021 року на всі рахунки ОСОБА_1 накладено арешт, в межах виконавчого провадження №65642011.
З довідки Галицької міжрайонної МСЕК Комунального закладу Львівської обласної МСЕК «Львівський обласний центр медико соціальної експертизи» серії 12ААА №820510, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою із другою групою інвалідності, загального захворювання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.
Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIIIповинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).
Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.
Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.
Аналізуючи оскаржувану постанову на предмет її відповідності вимогам закону, що регулює ці питання, суд приходить до такого висновку.
В оскаржуваній постанові державного виконавця Галицького ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) Марчишина Ю.А. від 02.06.2021 року «Про арешт коштів боржника» арешт накладений з метою забезпечення виконання рішення суду, керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з невиконання рішення боржником і з наявності відкритого виконавчого провадження про стягнення грошової суми, виконавець мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення арешту на майно, в тому числі на кошти боржника, що знаходяться на його рахунках у банках. Тому по змісту і суті постанова є законною і правомірною.
Щодо скасування постанови щодо накладення арешту на рахунок, то суд виходить з такого.
Розглядаючи скаргу в межах наведених в ній доводів, проаналізувавши зміст постанови, надані докази у їх сукупності і застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом не встановлено протиправності в діях виконавця і не встановлено підстав для скасування постанови у вказаній заявником частині.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).
За змістом постанови, в ній не накладено арешт на конкретний рахунок боржника.
Разом з тим, статтею 56 вказаного закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України № 1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
При цьому, стаття 48 Закону України № 1404-VIIIвстановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.
При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону.
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
В той же час, відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Суд зазначає, що зі змісту постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Львів) Марчишина Ю.А. від 07.06.2021 року, не вбачається, що державним виконавцем було накладено арешт виключно на соціальний рахунок. Арешт накладався на всі відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови.
АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону №1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Статтею 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
Як зазначалося вище, статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік коштів, на які не може бути накладений арешт.
Проте, державний виконавець наклав арешт на соціальний рахунок боржника, що виключає можливість власника рахунку користуватися іншою відсотковою частиною таких коштів.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За приписами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч.1ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).
На підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Врахувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що є неправомірним накладення арешту на картковий рахунок боржника, оскільки на вказаний рахунок надходять кошти у вигляді соціальної виплати.
Державний виконавець, приймаючи рішення про накладення арешту, в межах своєї компетенції повинен був з`ясувати, чи не є картковий рахунок боржника рахунком із спеціальним режимом, кошти на якому не підлягають арешту, проте, не з`ясував цього, що потягнуло за собою винесення необґрунтованої постанови.
Відповідно до положень ч.1, 3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, скарга підлягає частковому задоволенню шляхом скасування постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Львів) Марчишина Ю.А. від 07.06.2021 року, у межах виконавчого провадження №65642011, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 , в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять як соціальна виплата на рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447,450,451 ЦПК України, суд,-
Скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.
Поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Марчишина Юрія Андрійовича від 07.06.2021 року.
Скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Марчишина Юрія Андрійовича від 07.06.2021 року, у межах виконавчого провадження №65642011 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 , в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять як соціальна виплата на рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
В іншій частині - скаргу залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Х.М.Мисько