ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №588/1430/21

Провадження № 22-ц/816/1597/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В.І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О.І., Левченко Т.А.,

сторони:

заявник Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 06 вересня 2021 року про відмову у видачі судового наказу, у складі судді Огієнка О.О., постановлену в м. Тростянець, повний текст якої складено 06 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 від імені Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз») звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з розподілу природного газу у розмірі 2601 грн 16 коп., інфляційних збитків у сумі 161 грн 68 коп., 3 % річних в сумі 49 грн 79 коп. та судового збору в сумі 227 грн 00 коп.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 06 вересня 2021 року відмовлено АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для звернення з такою заявою після усунення її недоліків.

В апеляційній скарзі АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що представництво інтересів учасника справи у малозначних справах може здійснювати не лише адвокат, а й інший законний представник із наданням суду доказів щодо уповноваження такої особи на представництво інтересів учасника справи відповідно до вимог процесуального законодавства.

Зазначає, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи ухвалу та відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява від імені АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» підписана Бублик В.М., якою на підтвердження своїх повноважень надано копію довіреності від 28 грудня 2020 року, виданої головою правління Тацьким К.В., однак дана справа не належить до справ, які передбачені частиною другою статті 60 ЦПК України, а тому заявник не може бути представлений особою, яка не є його законним представником або адвокатом.

Також місцевий суд зауважив, що повноваження законного представника юридичної особи у порядку самопредставницва не можуть підтверджуватись довіреністю. Належними доказами повноважень законного представника юридичної особи відповідно до вимог указаної норми процесуального закону є оригінал або належним чином засвідчені копії чи витяги із статуту, положення про орган чи структурний підрозділ, посадової інструкції, трудового договору, контракту, виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копія документу про призначення особи на відповідну посаду у Товаристві. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Статтею 237 ЦК України визначено поняття та підстави представництва, згідно яких представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

При цьому представник AT «Сумигаз» Бублик В.М. під обмеження, визначенні ст. 61 ЦПК України, не підпадає.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Статтею 246 ЦК України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Проте, місцевий суд не врахував, що представництво інтересів учасника справи у малозначних справах може здійснювати не лише адвокат, а й інший законний представник із наданням суду доказів щодо уповноваження такої особи на представництво інтересів учасника справи відповідно до вимог процесуального законодавства, що узгоджується з постановами Касаційного господарського суду Верховного Суду у справах № 910/6435/18 від 11 жовтня 2018 року та № 910/2915/18 від 02 жовтня 2018 року.

Особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду по справі № 910/23346/16 від 13 березня 2018 року.

Частиною другою ст. 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Однією з підстав видачі судового наказу згідно п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Системний аналіз норм ст. 19 ЦПК України свідчить про те, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частина 6 ст. 19 ЦПК передбачає, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» задовольнити.

Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 06 вересня 2021 року про відмову у видачі судового наказу в даній справі скасувати, а справу за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу із ОСОБА_1 направити для продовження розгляду до Тростянецького районного суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко