Справа № 266/3408/20
Провадження № 2/266/141/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Петрухіної Т.Л.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Семенової Н.П., відповідача ОСОБА_2 , його представника - адвоката Басівського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні з в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, стягнення суми вартості майна,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою , вимоги якої були уточнені під час підготовчого судового засідання, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати майно об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та стягнути з відповідача на користь позивачки суму вартості зазначеного майна, а саме 58400,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви, позивачка зазначила, що з 27.04.2001 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Шлюб було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.08.2018р., а шлюбні відносини були припинені з 16 березня 2017року. Від спільного шлюбу сторони мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період шлюбу сторонами крім земельної ділянки та домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , було придбано майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2109, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 - придбаний за сумісні кошти в розмірі 24 500гривень, по довіреності; холодильник «LG» двокамерний , придбаний 21.07.2010року за 3 799гривень; газову піч побутову «Гретта», придбану у 2011році, вартість якої позивачка оцінює в 2000гривень; мікрохвильову піч «Gorenie» за 493гривні; телевізор марки «Sony» , придбаний у 2002році,який позивачка на час звернення до суджу із позовом оцінює в 1 800гривень; телевізор марки «LG», придбаний у 2011році за 2500гривень; пилосос марки «Samsung», придбаний 06 січня 2011року за 982гривні; комп`ютер «LG», придбаний у 2009році за 3000гривень; душову кабінку марки «Trendy» з гідромасажем, придбану за 4000гривень, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 ; бойлер торгівельної марки «THERMEX», придбаний у 2010році за 2500гривень; електричний котел марки «Pro term»,придбаний у 2010році за 3000гривень; котел на твердому паливі КОТГ-13-14,придбаний у 2010році за 2500гривень; блендери «Браун» та «Vitek», два електричних чайника у сумі 3000гривень; цифрова відеокамера «GVC», придбана у 2010році та акустична ауді-відеосистема придбана в 2006році, вартість яких складає на думку позивачки 2000гривень; DVD-програвач «BBK», вартість якого на думку позивачка на даний час складає 1000гривень; пральну машинку Zeroyatt. ,придбана в 2008році за сумісні кошти, і вартість якої на даний час, на думку позивачки складає 2000гривень. Також позивачка просить поділити меблі,які знаходяться в будинку, а саме : дві шафи коричневого кольору , придбані в 2010році , сума вартості яких ,на думку позивачки - 1200гривень; тахта двоспальна, придбана в 2010році, вартість якої ,на думку позивачки ,складає 500гривень; тумба під телевізор, придбана в 2006році, вартість на думку позивачки 250гривень; розкладний обідній стіл, придбаний у 2010році- вартість якого на думку позивачки 300гривень;крісло-ліжко,придбане у 2010році, вартість на думку позивачки 500гривень; кухонна мийка з дерев`яною тумбою, придбана в 2020році, вартість якої на думку позивачки 350гривень . Всього вартість всієї мебелі, на думку позивачки , складає 3100гривень. В березні 2017 року ОСОБА_2 виселив позивачку з будинку ,та з того часу вона мешкає на квартирі, яку наймає. Незважаючи на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.05.2018 року , у цивільній справі за №266/5133/17, яким за позивачкою було визнано право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , мешкати в будинку позивачка не може, оскільки ОСОБА_2 чинить перепони. Під час спроби вселення до будинку, відповідач спричинив їй тілесні ушкодження, які рганом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України. Рішенням суду від 29.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з викладеним вище, позивачка просить визнати перелічене майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на користь позивачки суму вартості майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме 58400,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11.08.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

07.09.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав. В обгрунтування своєї позиції посилався на те,що 27.04.2001 року між ним та позивачкою було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.08.2018 року, розірвано та зазначено, що з літа 2014 року сторони припинила сімейні стосунки та з вказаного часу не ведуть спільного господарства. Відповідач не заперечує, що перелічене майно було придбано подружжям під час шлюбу, за виключенням: автомобіля ВАЗ-210 - який не належить відповідачу на праві власності, а лише на праві користування , меблів (шафи для одягу і обіднього столу - належать матері відповідача ОСОБА_3 ), комп`ютера, який було придбано за власні гроші матір`ю відповідача та передано в дар онукові. Протягом 2017-2019 років позивачка потайки вивезла телевізор марки «LG», пилосос марки «Samsung». У липні 2017 року позивачка заволоділа особистими документами відповідача, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися з заявою до Приморського ВП. Стосовно пральної машинки «Zeroyatt», зазначає, що на весні 2019 року позивачка вивела пральну машину з ладу - шляхом вилучення лотка для засипання прального порошку, який забрала з собою, після чого відповідач у 2019 році був змушений придбати у кредит нову пральну машинку «LG». Щодо DVD-програвача зазначає, що за спільним рішенням подружжя в 2012 році зазначену річ було передано у користування родичу - ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що за рішенням суду від 29.07.2018 року було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_2 . Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя , по цивільній справі №266/5151/19 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,на утримання дитини ОСОБА_5 було стягнуто аліменти в розмірі 1/5 частки зі всіх видів заробітку (доходів). З оцінкою майна, яка вказана позивачкою відповідач незгоден та вважає її суттєво завищеною, такою, що не враховує вартість майна з урахуванням зносу в процесі її активної експлуатації. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

05.10.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зазначає, що твердження щодо припинення шлюбних відносин у 2014 році не відповідають дійсності, оскільки у 2009 році син в результаті ДТП був травмований та потребував стороннього догляду, тому позивачка була змушена припинити працювати у дитячому садку та доглядала за сином. З відповідачем мали спільний бюджет, який складався з заробітної плати відповідача, пенсії по догляду за сином та грошових коштів, які були отримані позивачкою за надання послуг казначея у садовому товаристві. Крім того, позивачкою велося господарство. На підставі довіреності , посвідченої приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали право користуватися та розпоряджатися автомобілем на власний розсуд, а власнику було передано грошові кошти в сумі 3000 доларів США. Автомобіль ремонтувався за спільні кошти . Шафи для одягу і обідній стіл, крісло-ліжко знаходились в будинку під час купівлі-продажу , та були залишені колишніми господарями. Комп`ютер було придбано подружжям у 2009 році для користування. Позивачка зазначає, що телевізор «LG» забрав відповідач з його товаришем по службі. Особисті речі відповідача вона не брала, вони знаходяться на зберіганні за місцем роботи відповідача. Крім того позивачка вказує, що пральну машинку «Zeroyatt» вона не приводила в непридатний для використання стан, а DVD-програвач подружжя нікому не передавали в користування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача - адвокат Семенова Н.П. та позивачка ОСОБА_1 позов підтримали, надали пояснення у відповідності до заявлених вимог , просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник - адвокат Басівський В.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву. Крім того, зазначили, що на автомобіль відсутні документи підтверджуючі право власності, а холодильник належить матері відповідача. Вартість меблів та техніки не підтверджена належними доказами. Вимоги стосовно меблів не визнають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази придбання за спільні кошти подружжя. Тому, у задоволенні позовної заяви просили відмовити в повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що мешкає разом з сином ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_5 . Приблизно влітку 2010 року, вона дала сину грошові кошти в сумі 4000,00 грн. для придбання двокамерного холодильника, оскільки попередній зламався. Вважає, що холодильник належить їй оскільки був придбаний саме за її кошти. Комп`ютер вона купували за кошти, які брали в борг у родичів. В подальшому зазначена річ була подарована нею онуку.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області - 27.04.2001 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , про що 27.04.2001 року складено актовий запис №156 (а.с. 7).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.08.2018 року №415/5385/16-ц позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено та шлюб розірвано . Позивач ОСОБА_6 в позовній заяві стверджував,що шлюбні відносини припинені з 2014року, а відповідачка ОСОБА_1 в своїй заяві н адресу суду ,зазначила,що шлюбні відносини між сторонами припинені з 16 березня 2017року. Судом, в мотивувальній часті рішення було зазначено,що дійсно шлюбні відносини між сторонами припинені тривалий час без зазначення конкретного часу. (а.с. 8).

Відповідно до довіреності від 25.11.2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., серія ВСЕ №652482, ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_10 та ОСОБА_2 керувати та розпоряджатися автотранспортним засобом марки ВАЗ 2109, 1993 року випуску (а.с. 31).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ ,виданого МРЕВ м. Лисичанська Луганської області 01.03.2002 року, НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , автомобіль марки ВАЗ 2109, 1993 року випуску належить ОСОБА_9 (а.с. 32).

Відповідно до чеку та гарантійного талону від 21.07.2010 року у відділі електроніки "Фоксмарт" СТЦ "Амстор" - холодильник LG Electronics було придбано за 4179,00 грн. (а.с. 33)

Згідно гарантійного листа та чеку від 28.04.2010 року у магазині "COMFY" було придбано мікрохвильову піч «Gorenie» за 493,00 грн. (а.с.34).

У супермаркеті "Фокстрот" 06.01.2011 року було придбано пилосос марки «Samsung» за 783,30 грн., що підтверджується чеком та гарантійним талоном (а.с. 35).

Пральна машинка марки «LG», згідно чека та товарної накладної від 15.05.2019 року, була придбана 15.05.2019 року за 9973,98 грн. (а.с. 36-37).

Відповідно до заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 357 КК України від 17.07.2017 року - ОСОБА_6 ,20.07.2017 року звернувся до Приморського ВП Маріупольського ГУ НП з повідомленням про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 357 КК України,та просив внести відомості до ЄРДР, розпочати досудове розслідування, визнати потерпілим, вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, надати можливість дати додаткові свідчення, повідомити про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування (а.с.38). Заява-повідомлення була прийнята , про що свідчить талон- повідомлення Приморського ВП від 20.07.2017р.

Відповідно до інформації з управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 01.08.2020 року за №01-1307-0885 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.39).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ,виданого Палацом щастя Ворошиловградської області 03.10.1975 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №1326. Батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с. 40).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис 484, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області 21.08.2001 року, батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 41).

Відповідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААБ №580709 від 30.10.2019 року, встановлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.08.2019 року інвалідність другої групи, рекомендації у вигляді лікування у невропатолога (а.с. 42).

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.11.2018 року у цивільній справі №266/3404/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіка та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задоволено , та визнано місце мешкання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44-45).

Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 13.10.2020 року складеного "Центром експертних послуг" - оцінювачем ОСОБА_11 на замовлення ОСОБА_2 було проведено оцінку побутових речей, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: холодильник "LG", газової пічі "Грета", мікрохвильової пічі "Gorenie", телевізора «Sony», телевізора "LG", котла марки «Pro term», котла на твердому паливі, пилососа марки «Samsung», комп`ютера, кабіни душової, бойлера торгівельної марки «THERMEX», електрочайника "Ровента", електрочайника "Ровента", блендера "Вітек", блендера "Вітек", платяної шафи, платяної шафи, обіднього столу, пральної машинки «Zeroyatt», ДВД програвача "ВВК", цифрової відеокамери марки "JVC" та встановлено, що на дату оцінки 13.10.2020 року вартість майна складає 15581,60 грн. (а.с. 56-95).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується - ОСОБА_1 , 30.07.2010р. звернулась до Приморського ВП з заявою в якій просила допомоги з приводу вселення в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власницею Ѕ частки якого вона є згідно рішення суду (а.с. 115-116).

Згідно довідки №931 від 18.05.2019 року виданої КНП ММР "Маріупольська лікарня №4 ім. І.К. Мацука" - ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій, підшкірні гематоми обох верхніх кінцівок (а.с. 117).

04.08.2020 року ОСОБА_1 написала пояснення до ДОП СП Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області , щодо невиконання рішення суду відносно вселення її у будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням суду ,та щодо вивезення колишнім чоловіком майна, належного на праві спільної сумісної власності колишнього подружжя (а.с. 118).

До матеріалів справи долучено фотознімки спірного майна та диск з відеозаписом (а.с. 119-137).

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до СК України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї ( частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92).

Главою 8 СК України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК та ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 Сімейного кодексу України, розвиваючи закріплений в Конституції України базовий принцип сімейних відносин - рівність прав подружжя, передбачає рівні права чоловіка та жінки на володіння і розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Верховний суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини - час придбання майна, кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання), мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі статті 60 Сімейного Кодексу України.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч.1 ст.68 кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна подружжя суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до розділу 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що їх спільним з відповідачем майном, яке підлягає поділу, є речі побутового вжитку: холодильник «LG» двокамерний ; газова піч побутова «Гретта»; мікрохвильова піч «Gorenie»; телевізор марки «Sony» ; телевізор марки «LG»; пилосос марки «Samsung» ; комп`ютер «LG» ; душова кабінка марки «Trendy» з гідромасажем ; бойлер торгівельної марки «THERMEX»; електричний котел марки «Pro term» ; котел на твердому паливі КОТГ-13-14 ; блендери «Браун» та «Vitek», два електричних чайника; цифрова відеокамера «GVC», та акустична ауді-відеосистема ; DVD-програвач «BBK» ; пральна машинка Zeroyatt ; меблі,які знаходяться в будинку, а саме : дві шафи коричневого кольору , тахта двоспальна, тумба під телевізор, розкладний обідній стіл, крісло-ліжко, кухонна мийка з дерев`яною тумбою. Вартість вказаних речей та час їх придбання були вказані позивачкою без підтверджуючих документів, на її власний розсуд, клопотань стосовно призначення судово-товарознавчої експертизи позивачкою заявлено не було.

Відповідачем було надано до суду звіт оцінки нерухомого майна від 13.10.2020 року складеного "Центром експертних послуг" - оцінювачем ОСОБА_11 .. В зазначеному звіті було викладено вартість речей,які знаходились в будинку, але з зазначеним звітом позивачка не погодилась.

На підтвердження доводів придбання речей та їх наявності , позивачкою не було надано відповідних доказів.

Також позивачкою не було наведено доказів,що при придбанні будинку АДРЕСА_1 , вона разом з відповідачем, за сумісні кошти, окремо сплачували і вартість меблів,які належали третім особам .

Таким чином, позивачкою не надано доказів щодо індивідуальних ознак речей побутового вжитку, які вона включила до переліку майна, що підлягає поділу як спільне майно подружжя сторін, а саме відсутні зазначення моделі, марки, року випуску, а також не надано об`єктивних доказів дійсної вартості усього спірного майна на час розгляду справи з урахуванням ступеню зносу окремих речей. Крім того, існування та придбання вказаного майна за час перебування у шлюбі, на поділі якого наполягає позивачка, відповідач заперечує, а на спростування таких заперечень ОСОБА_1 жодних доказів не надала.

За таких обставин суд позбавлений можливості провести поділ між сторонами деяких речей побутового вжитку, через недоведеність позивачкою складу цього майна та його дійсної вартості на час вирішення спору.

З наведеного в позові майна суд визнає об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно : електричний котел марки «Pro term»; газову піч побутову «Гретта»; бойлер торгівельної марки «THERMEX»; котел на твердому паливі КОТГ-13-14; пральну машинку Zeroyatt; душову кабінку марки «Trendy» з гідромасажем; пилосос марки «Samsung»; телевізор марки «LG»; телевізор марки «Sony»; мікрохвильoву піч «Gorenie". Існування та придбання зазначеного майна підтверджено відповідними доказами і не спростовується відповідачем. Але при визнанні зазначеного вище майна,як об`єктом спільної власності подружжя суд відмовляє у задоволенні вимог,щодо стягнення з відповідача на користь позивачки суми вартості майна у розмірі 58 400гривень, оскільки ця сума не доведена позивачкою.

Відносно визнання двокамерного холодильника «LG» та комп`ютера об`єктом спільної власності подружжя та стягнення половини вартості вказаного майна-суд відмовляє у його задоволенні оскільки позивачка не довела,що вказане майно було придбане саме подружжям за власні кошти .

Також суд приходить до висновку про відмову у визнанні спільним сумісним майном колишнього подружжя, і відповідно його поділі, а саме транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 2109, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Так, з огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб відповідач набув право власності на спірний об`єкт.

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом щодо поділу вказаного автомобілю, оскільки вважає, що вони з відповідачем набули право власності на транспортний засіб перебуваючи у шлюбі.

Відповідно до частини 1 статті 328, частини 4 статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 2109, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_9 ,а відповідач лише користується вказаним транспортним засобом на підставі довіреності, що не надає права власності на вказаний транспортний засіб.

Отже, спірний автомобіль у власність сторін за час перебування їх у шлюбі не переходив, оскільки є власністю іншою особи, у зв`язку з чим відповідно до статті 60 СК України відсутні підстави для віднесення цього транспортного засобу до спільного майна сторін.

Ствердження же відповідача підтверджені письмовими доказами по справі.

Таким чином, позивачка на підтвердження своїх вимог , відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, не довела суду вартість переліченого в позові майна, існування деяких об`єктів під час шлюбу та на час припинення шлюбних відносин , відчуження майна без її згоди , придбання майна на сумісні кошти, набуття права власності на рухоме майно , що перелічене в позові рухоме та нерухоме майно, речі побуту є сумісним майном подружжя та ,що воно підлягає поділу.

Керуючись ст. ст. 60,69,68, 70 СК України, ст. 328,334 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76, 89, 141, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: електричний котел марки «Pro term»; газову піч побутову «Гретта»; бойлер торгівельної марки «THERMEX»; котел на твердому паливі КОТГ-13-14; пральну машинку Zeroyatt; душову кабінку марки «Trendy» з гідромасажем; пилосос марки «Samsung»; телевізор марки «LG»; телевізор марки «Sony»; мікрохвильoву піч «Gorenie" .

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) ;

відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 )

Суддя Федотова В. М.