Справа № 729/250/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Булиги Н. О.

за участі секретаря судового засідання - Романченко С. С.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Дурицької О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бобровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району, в якому просить поновити її на посаді прибиральниці Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів та стягнути з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 лютого 2021 року по дату ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради понесені нею судові витрати; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона працювала прибиральницею у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради. Листом від 16.12.2020 Відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області попередив позивачку, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, на підставі рішення Бобровицької міської ради № 43-2/VІІІ від 11 грудня 2020, вона підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 17.02.2021 року Олександрівським ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради видано наказ №13 про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників 17 лютого 2021 року, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка посилається на те, що у відповідачів були відсутні умови для її звільнення із вказаних в Наказі підстав відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та було порушено порядок її звільнення, зокрема, позивача було попереджено про звільнення в неналежній формі та неналежним органом. Разом з тим, при звільненні не було отримано згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення, що є порушенням вимог ст.43 КЗпП України. Тому, за захистом своїх прав позивач змушена звертатися до суду та просить задовольнити її позовні вимоги, поновивши її на посаді прибиральниці Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, стягнувши з Відділу освіти Бобровицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені нею судові витрати.

Позивач, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Адвокат надав уточнюючу довідку про доходи позивачки та проведений на підставі цієї довідки розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача Відділу освіти, також надав розрахунок понесених витрат на правничу допомогу. Позивач пояснила, що вона працювала прибиральницею службових приміщень з 30.03.1996 у Олександрівській середній школі, на підтвердження чого надала трудову книжку та 17.02.2021 року була звільнена на підставі Наказу №13 Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вважає її звільнення незаконним з підстав викладених у позові та зазначає, що при попередженні її про звільнення 16.12.2020 Відділ освіти не зазначав підстави такого звільнення та не ознайомив її з відповідними документами про скорочення штату, на підставі яких було прийнято рішення про звільнення, зокрема Наказом № 81 від 15.12.2020. Разом з тим, зазначила, що вона є членом профспілкового комітету протягом усього часу роботи в учбовому закладі та нею сплачувалися профспілкові внески, а тому посилання відповідача у відзиві на позов, що їм було невідомо про її членство у профкомі, є безпідставним. Позивач також вказала, що відповідачем Відділом освіти їй не було запропоновано іншої посади при звільненні. Її представник, адвокат Лугина О.В., в судовому засіданні пояснив, що звільнення позивачки проведено з численними порушеннями трудового законодавства. Зокрема, посилається на те, що попередження про звільнення вчинено в неналежній формі та неналежною особою. У обґрунтування своїх доводів посилається на Наказ Мінсоцполітики 31.05.2013 № 317 та ст.38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», згідно яких попередження про масове вивільнення виноситься у формі Наказу керівником закладу освіти. Разом з тим, вважає, що оскільки попередження про звільнення не містить посилання на рішення роботодавця про скорочення штату, зокрема, Наказ про скорочення штату, то таке попередження вважається неналежним. Посилаючись на норму ст. 60 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» адвокат зазначає, що Відділ освіти немає, згідно зазначеного Закону, права на розроблення чи внесення змін до штатного розпису, оскільки такі розписи розробляються та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом. Крім того, адвокат зазначає, що відповідачу Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради було відомо про членство позивача у профспілковому органі, проте його керівник не запитував згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці, що є підставою для поновлення її на попередньому місці роботи. Посилання представника відповідача на те, що Профспілкова організація Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ст не є діючою, оскільки вона не зареєстрована в Реєстрі фомувань та об`єднань, адвокат вважає невірним та на спростування такої позиції надав лист Північно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м.Суми, згідно якого Первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи (пізніше Олександрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів) зареєстрована у Єдиному реєстрі громадських формувань та об`єднань 21.07.2009. Зміна форми власності організації чи підприємства, на якому діє профспілка, не впливає на діяльність профспілки після такої зміни, так як вона є зареєстрованою у встановленому порядку і членство позивачки у ній не припинялося. Разом з тим, представник позивачки вважає, що оскільки Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради у відповідності до вимог ч. ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України не ліквідований, так як відсутні відомості про внесення до Єдиного державного реєстру запису про його припинення, то голова ліквідаційної комісії, який призначений рішенням міськради, згідно ст.105 ЦК України має повноваження щодо управління справами юридичної особи, яка ліквідується, а отже саме він повинен вирішувати питання про поновлення позивачки на роботі.

Відповідач Відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому вимоги позивача вважає безпідставними, необгрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Засновником Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради є Бобровицька міська рада Бобровицького району. 11 грудня 2020 року на 2 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради було прийнято рішення «Про призупинення діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області» та листом відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району від 16.12.2020 попереджено позивачку про звільнення з посади прибиральниці не раніше 17.02.2021 згідно з п.1 ст.40 КЗпПУ з виплатою вихідної допомоги. Учнів Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Наказом від 11.01.2021 було переведено до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Відповідач зазначає, що чинним законодавством про працю не затверджена конкретна форма попередження працівника про наступне звільнення, а тому посилання позивачки на недотримання роботодавцем вимог ст.49-2 КЗпП України та на те, що попередження її про звільнення відбулося у формі листа, а не наказу, ніяким чином не порушує її прав. Згідно Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району, затвердженого рішенням 7 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Бобровицького району від 21.06.2018, однією з функцій Відділу освіти є управління закладами загальної середньої освіти усіх типів і форм власності, розташованими на підвідомчій території міської ради. Наказом Відділу освіти від 15.12.2020 №81 наказано головному спеціалісту письмово попередити працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16.02.2021 у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та виключено із 17.02.2021 із штатного розкладу 3 посади прибиральниці, одну з яких займала ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідач вважає, що посилання позивачки на недотримання роботодавцем вимог ст.43 КЗпП України щодо отримання згоди на звільнення працівника виборного профспілкового органу також є безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, установі чи організації. При цьому відповідач посилається на рішення 16 сесії 7 скликання Бобровицької районної ради від 07.06.2018 №5-16, яким у комунальну власність Бобровицької міської ради було передано Олександрівський НВК ЗНК І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Бобровицької районної ради Чернігівської області, проте в порушення вимог ст.9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» у разі зміни власника підприємства не було укладено нового чи змінено чинний колективний договір. Згідно рішення Конституційного суду України від 29.10.1998 року № 1-31/98, згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, установі чи організації. Також відповідач зазначає, що в порушення вимог ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» йому як роботодавцю не було надано документів про створення виборного органу первинної організації профспілки, а тому ним і не було запитано згоди на звільнення позивача, а лише повідомлено про призупинення діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів та звільнення працівників голову профспілкового комітету Бобровицької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України. Тому, враховуючи зазначене та те, що позивач не може бути поновлена на посаді, оскільки у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів відсутні учні і вона при звільненні отримала всі належні їй до виплати кошти, відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі. Разом з цим, відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу, які просить стягнути позивач, не підтверджені належними доказами.

У судовому засіданні представник відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району заперечувала проти позову з викладених у відзиві підстав та просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що Відділом освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району чітко та неухильно дотримано процедури звільнення позивача у зв`язку із скороченням штату, хоча пропозиції позивачці іншої роботи запропоновано не було. Також зазначила, що оскільки на час винесення Наказу № 81 від 15.12.2020 у штаті Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів не було посади економіста чи бухгалтера, то згідно Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради, Відділ прийняв рішення про скорочення штатного розкладу, виклавши таке в п.2 Наказу №81. Долучила у якості письмового доказу копію штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів станом на 01.09.2020. Посилаючись на норму ст.8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначила, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Також, вказала, що у відповідності до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Бобровицька міська рада як власник закладу освіти Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів розпоряджається цим об`єктом права комунальної власності на власний розсуд, і тому, саме Відділ освіти Бобровицької міської ради, а не керівник закладу освіти Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, попередив позивачку про майбутнє звільнення. Висновок Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки вважає необґрунтованим. Крім того, зазначила, що Профспілковий комітет Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не є діючим, так як він не зареєстрований у Реєстрі громадських фомувань та об`єднань, а у листі Північно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м.Суми йдеться про реєстрацію Первинної профспілкової організації Олександрівської середньої школи (пізніше Олександрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів), а тому Відділ освіти і не звертався до нього для отримання згоди на звільнення позивачки.

Голова ліквідаційної комісії Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Циба С.М., якого призначено згідно рішення Бобровицької міської ради від 23.04.2021 № 346-7, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Суд враховує посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю, є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачка 30.03.1996 року прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень Олександрівської середньої школи. 24.07.2018 року змінено назву на «Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради. 17.02.2021 ОСОБА_1 звільнено за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно Наказу від 17.02.2021 №13 Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів з посади прибиральниці, що підтверджено записом у трудовій книжці та Витягом з Наказу (а.с.8-10).

Рішенням Бобровицької міської ради Чернігівської області № 43-2/VІІІ від 11.12.2020 року Про зупинення діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради у зв`язку із зменшенням учнівського контингенту в Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, призупинено діяльність Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області (а.с.6).

Наказом Відділу освіти № 81 від 15.12.2020 «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з призупиненням» наказано головному спеціалісту письмово попередити працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16.02.2021 у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та виключено із 17.02.2021 із штатного розкладу посаду прибиральниці, яку займала ОСОБА_1 (а.с.34-35).

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала від Відділу освіти Бобровицької міської ради письмове попередження про те, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, вона підлягає звільненню не раніше 17.02.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.7). Пропозицій про іншу роботу в цьому ж учбовому закладі ОСОБА_1 не отримувала.

Згідно довідки Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України № 69 від 12.03.2021 року ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України (безперервно та протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час). Подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило (а.с.11).

Відповідно до Витягу з наказу № 13 від 17.02.2021 ОСОБА_1 прибиральницю звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки рішенням 2 сесії 8 скликання від 11.12.2020 Бобровицької міської ради Чернігівської області призупинено діяльність Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради. При цьому, даний Наказ не містить посилання на рішення уповноваженого органу про скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів (а.с.8).

Приписами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, як зазначено в абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами та доповненнями) розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне вивільнення за два місяці.

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом установи. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до вимог ст.60 ЗУ « Про повну загальну середню освіту», штатні розписи державних і комунальних закладів загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування і типів розробляються на основі типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом.

Проте, відповідачем Олександрівським ЗЗСО І-ІІ ст таких вимог дотримано не було. Суду не надано доказів розроблення та затвердження керівником закладу загальної середньої освіти штатних розписів, на підставі яких прийняте рішення про виключення із штатного розпису 3 посад прибиральниць, про що зазначено в п.2 Наказу «Про попередження про звільнення у зв`язку з призупиненням» № 81 від 15.12.2020. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що виключення зазначеної посади зі штатного розкладу відбулося у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ст не ґрунтується на вищезазначених нормах діючого законодавства. Крім того, представник також не змогла пояснити і причин, з яких позивача не було ознайомлено при попередженні про звільнення із змістом даного Наказу.

Судом встановлено, що згідно штатного розпису станом на 01.09.2020 Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ст., погодженого головою РК профспілки та затвердженого головою Бобровицької міської ради, який був дійсним під час прийняття рішення про звільнення позивача, у відповідача Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ст у штаті було 3 посади прибиральниць, що підтверджено штатним розписом, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.93).

Відповідно до п.2 Наказу відділу освіти № 81 від 15.12.2020 «Про попередження про звільнення в зв`язку з призупиненням» з 17 лютого 2021 року із штатного розкладу виключено 3 посади прибиральниці, одну з яких займала ОСОБА_1 .

Посилання представника відповідачів на те, що згідно Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради останній мав право приймати рішення про скорочення штатного розпису не узгоджується з вищезазначеною нормою Закону та п.5.2.9 Положення, згідно якого начальник Відділу освіти лише затверджує штатні розписи закладів освіти, а тому Наказ відділу освіти № 81 від 15.12.2020 «Про попередження про звільнення в зв`язку з призупиненням» є таким, що прийнятий з порушенням вимог Закону, а отже і попередження про звільнення позивача від 16.12.2020 без зазначення підстав звільнення, є таким, що вчинене неналежним чином.

Тому, оскільки попередження про заплановане звільнення та Наказ про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 було винесено без прийняття рішення про внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради в установленому порядку, то за таких обставин суд вважає, що доказів скорочення посади прибиральниці представником відповідача надано не було.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Попередження про майбутнє звільнення вручено позивачу 16.12.2020, пропозицій про іншу роботу у цьому ж учбовому закладі ОСОБА_1 не отримувала. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Згідно ч.2 ст.49-4 КЗпПУ, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Перед плановим вивільненням працівників роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються. Наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників. Це і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до ст. 494 КЗпП України та ст. 22 Закону №1045.

Наказом Відділу освіти № 81 від 15.12.2020 «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з призупиненням» відповідач виключив із 17.02.2021 із штатного розкладу, зокрема, 3 посади прибиральниці. Доказів видання та погодження з виборним органом первинної профспілкової організації Наказу про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис закладу освіти відповідачем надано не було.

Крім того, відповідачем Відділом освіти не надано доказів того, що на час попередження позивача про майбутнє звільнення її було ознайомлено з рішенням (Наказом) про скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, оскільки з листа-попередження від 16.12.2020 не вбачається, що позивача попереджено про звільнення саме у зв`язку із скороченням штату.

Що стосується доводів позивача про порушення роботодавцем вимог ст.ст. 43, 252 КЗпП України при її звільненні, було встановлено таке.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV, професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1045-XIV визначено, що громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.

Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб (частина 2 статті 11 Закону № 1045-XIV) .

Статтею 252 КЗпП України та частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Отже, системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13), від 25 березня 2014 року (справа № 21-44а14).

Пунктом 15 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92 визначено, що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Судом встановлено, що запис про Первинну профспілкову організацію Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено 07.12.2018, ідентифікаційний код юридичної особи 42680330 (а.с.59).

З інформації, що міститься у довідці від 03.03.2000 видно, що первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України. Первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи Профспілки працівників освіти і науки України (пізніше Олександрівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів) зареєстрована в паперову реєстрі 03.03.2000 та в Єдиному реєстрі громадських формувань та об`єднань 21.07.2009, що підтверджено листом Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми. Відповідно до виписки з Протоколу звітно-виборних профспілкових зборів №21 від 01.10.2019 членами профспілкової організації є 22 особи, серед них, зокрема ОСОБА_1 (а.с.87-88, 81-85).

Згідно довідки Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України № 69 від 12.03.2021 року ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України безперервно та протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час. Подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило.

Враховуючи вищезазначену позицію Пленуму Верховного Суду України, судом при підготовці справи до судового розгляду було запитано згоди у профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральниці і отримано відмову Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України у наданні згоди на звільнення члена профспілки ОСОБА_1 (Постанова №7-3 від 30.03.2021).(а.с.60-61).

Разом з тим, згідно Постанови № 7 від 07.04.2021 Профспілкового комітету Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, який є структурним підрозділом Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, у наданні згоди на звільнення члена профкому ОСОБА_1 з посади прибиральниці відмовлено. У своїй постанові профспілковий комітет, посилається на те, що Відділ освіти провів звільнення позивача без належного внесення змін до штатного розпису, а Наказ відділу освіти від 15.12.2020 «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з призупиненням», з яким не було ознайомлено ні позивача, ні профком, виданий неповноважним органом та його зміст не відповідає назві Наказу. (а.с.62-63). Таке рішення є аргументованим та містить правове обґрунтування незаконності звільнення і порушення законних прав працівника. Зазначене відповідає правовому висновку зробленому ВСУ у Постанові від 01.07.2015 у справі № 6-703цс15.

Стаття 43 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» умову надання попередньої згоди виборного органу, первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, визначають обов`язковою.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 року у справі № 21-44а14, Постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року по справі № 21-319а13.

Натомість, на час звільнення позивача ніякого висновку профспілки, членом якої є ОСОБА_1 з питання звільнення роботодавець не мав.

Посилання відповідача Відділу освіти на те, що позивачем не надано доказів того, що вона є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, установі чи організації і тому ні вони, ні керівник Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів не зверталися за отриманням згоди на звільнення, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається із листа до Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України, Відділом освіти було надіслано повідомлення про заплановане звільнення із займаних посад працівників не раніше 16.02.2021 у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської, що свідчить про їх обізнаність про членство позивача у профспілці.

Судом встановлено, що відповідно до рішення 16 сесії 7 скликання Бобровицької районної ради від 07.06.2018 №5-16 у комунальну власність Бобровицької міської ради було передано Олександрівський НВК ЗНК І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Бобровицької районної ради Чернігівської області (змінено назву рішенням 7 сесії 7 скликання від 21.06.2018 на Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області) (а.с.38-39).

Відповідач посилається на те, що лише професійна спілка, що діє на підприємстві, установі чи організації може надавати згоду на розірвання трудового договору, проте у порушення вимог ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» згідно якої, у разі зміни власника підприємства повинен бути укладений новий колективний договір, такий договір за участі профспілки укладено не було. А тому у відповідача не було підстав для звернення до Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України для отримання згоди на звільнення позивача.

Проте, суд спростовуючи такі твердження зазначає, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 29.10.1998 року № 1-31/98, всі професійні спілки, що діють на підприємстві, в установі, організації, мають право брати участь в укладанні колективного договору, угоди. Згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник і стосовно якого вирішується питання про звільнення, незалежно від того, чи брала ця профспілка участь в укладанні колективного договору, угоди.

Таким чином, відповідачами не було надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема, і з дотриманням вимог ч.1 ст.43 КЗпП України.

За змістом положень ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Водночас, відповідачі всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не надали суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування позиції позивача.

Згідно зі ст.5-1 КЗпП України державою гарантовано правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, зважаючи на викладені обставини, в судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для висновку, що звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено відповідачем незаконно, ним під час звільнення позивача не було дотримано вимогтрудового законодавства щодо внесення змін до діючого штатного розпису та отримання згоди профспілкової організаці на звільнення, що є підставою для поновлення працівника на роботі.

В такому разі позивач підлягає поновленню на тій самій посаді, з якої її було звільнено, з дати її звільнення.

Як вбачається з рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області від 23.04.2021, міська рада вирішила ліквідувати Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області. Утворено ліквідаційну комісію. Рішення набирає чинності з 28.04.2021.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 4 ст.105 ЦК України визначено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до ч.3 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами та доповненнями), у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Аналогічна норма міститься у ст. 240-1 КЗпП України, у якій зазначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

З аналізу наведених норм та правил очевидним є висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства.

На час розгляду справи в суді відомості щодо внесення до єдиного державного реєстру запису про ліквідацію Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області відсутні, повноваження щодо управління справами зазначеної юридичної особи перейшли до голови ліквідаційної комісії, а отже поновлення працівника ОСОБА_1 на попередній посаді є можливим.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 від 16.04.2021 наданої відповідачем Відділом освіти Бобровицької міської ради розмір її доходу за період з 01.12.2020 по 31.01.2021 складає 6235,83 гривень на посаді прибиральниці, а середньоденний заробіток за два останні місяці позивача становить 249,43 гривень(а.с.79).

Представником позивача надано суду розрахунок розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час її вимушеного прогулу, який обраховано в сумі 14217,51 гривень. Суд погоджується з алгоритмом наведеного розрахунку та його відповідністю вимогам п.5, 8 розділу ІV вказаного Порядку.

Так, період вимушеного прогулу становить: з 18 лютого 2021 року (наступний день після звільнення позивача) по 13 травня 2021 року (дата ухвалення судового рішення), з яких робочих днів за вказаний період -57 днів, отже вимушений прогул становить 57 днів(а.с.80).

Тому, з урахуванням положень Порядку, та враховуючи дані довідки наданої відповідачем, суд доходить висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 249,43 х 57 = 14217,51 гривень, які і підлягають стягненню з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради на користь позивача.

Наведений розрахунок узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у постановах від 31.10.2018р. по справі №569/10189/16-ц, від 18.07.2018р. по справі №359/10023/16-ц.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню, оскільки представником відповідача в судовому засіданні не спростовано доводів позивачки та не надано доказів того, що до штатного розпису Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства були внесені і затверджені зміни з урахуванням яких 17.02.21 була звільнена ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення позивача на посаді прибиральниці у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради з дня звільнення - з 17.02.2021 року і стягнення середнього заробітку за один місяць суд допускає до негайного виконання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133, ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» і тому, оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (908 гривень за позовну вимогу немайнового характеру та 908 гривень (не менше 908 грн. або 1% від позовної вимоги майнового характеру 14217,51 гривень).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 зазначеної статті, визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої строни, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, від 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, від 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі №522/4198/ 17-ц, від 23.01.2019 у справі №552/2145/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 615/596/18.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, складності справи, часу, витраченого адвокатом, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги від 12.03.2021, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Лугиною О.В., згідно якого адвокат зобов`язався представляти інтереси позивачки у Бобровицькому районному суді у справі про поновлення на роботі, а замовник сплатити винагороду адвокатові за виконані послуги.

Як видно із наданого представником позивачки Акту прийому-передачі виконаних робіт та квитанції, витрати позивачки на професійну правову допомогу складають 6000 гривень. При цьому, на формування правової позиції та консультацію клієнта було витрачено 2 години (ціна 1 години роботи 500 грн.); збирання додаткових матеріалів та підготовка процесуальних документів 6 годин та судове представництво в судових засіданнях, яке оцінено у 2000 гривень.

З огляду на те, що предметом спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, кількість підготовлених адвокатом документів по справі, тривалість судових засідань, в яких приймав участь представник позивачки (адвокат брав участь у двох судових засіданнях 29.04.2021 та 13.05.2021), виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на надання правничої допомоги у розмірі 6000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-1, 40, 43, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 137, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, 430, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - задовольнити в повному обсязі.

Поновити прибиральницю Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області ОСОБА_1 на роботі з дати звільнення.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2021 року по 13 травня 2021 року в розмірі 14217 (чотирнадцять тисяч двісті сімнадцять) гривень 51 копійку (сума визначена без відрахування з неї відповідних податків, зборів, обов`язкових платежів).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області та Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 6000 гривень.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області та Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь держави 1816 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Бобровицький районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області, місцезнаходження 17441, с.Олександрівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. 30-річчя Перемоги, 23 .

Відповідач: Відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області, місцезнаходження 17400, м. Бобровиця вул. Франка, 1 .

Повний текст рішення складено 18 травня 2021 року.

Суддя Бобровицького районного суду Н.О.Булига