Справа № 645/3042/20
Провадження № 2/645/230/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савченко В.Ю.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ОСОБА_3 , є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2014 року, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.09.2019 року, 1/3 частина даного житлового будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2014 року.

08.06.2018 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , було укладено Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 , відповідно до якого: у володіння та користування відповідача ОСОБА_3 перейшли - в житловому будинку літ. "А-1": 1/3 приміщення №1-3; у житловій прибудові літ."А1-1": приміщення №1-8, 1/3 приміщення №1-2, приміщення №1-9), тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І, приміщення II), 2/3 сараю літ. "Б", 1/3 вбиральні літ. "Ж", 1/3 літнього душу літ. "З", по 1/3 огорожі №1,2,3,4,1/3 вимощення №1, що складає 34/100 частини.

У володіння та користування ОСОБА_5 (після її смерті перейшли у володіння та користування ОСОБА_3 ) перейшли - в житловому будинку літ. "А-1" (приміщення №1-4, 1/3 приміщення №1-3), у житловій прибудові літ. "А1-1" (1/3 приміщення №1-2, 1/3 приміщення №1-9), у тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І), 1/3 сараю літ. "Б", 1/3 вбиральні літ. "Ж", 1/3 літнього душу літ. "З", по 1/3 огорожі №1,2,3,4, 1/3 вимощення №1, що складає 26/100 частини.

У володіння та користування ОСОБА_1 перейшли - в житловому будинку літ. "А- 1" (приміщення №1-5, 1-6, 1/3 приміщення №1-3), у житловій прибудові літ. "А1-1" (приміщення №1- 7, 1/3 приміщення №1-2, 1/3 приміщення №1-9), у тамбурі літ. "а1 " (1/3 приміщення І), льох літ. "Г", льох літ. «Е», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі №1,2,3,4, 1/3 вимощення №1, що складає 40/100 частини.

Зазначає, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні, належної їй частині будинку та різними способами порушує її право користування кімнатою АДРЕСА_3 . У загальному дворі, ним було встановлено будку, в якій прив`язано собаку, що веде себе агресивно та унеможливлює прохід через двір до належної їй частини будинку. Крім того, ОСОБА_3 не надає доступ до кімнати, що належить ОСОБА_1 . На теперішній час позивач не має можливості мешкати за місцем реєстрації.

Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2020 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 29).

Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.

16 червня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивачка є його тіткою по лінії матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає повністю надуманими, так як на дату звернення ОСОБА_1 до суду між ним та позивачкою не існувало спірних правовідносин щодо порядку користування «кімнатою № 1-5 в літ. «А-1» та щодо «проходу на прибудинкову територію та обмеження руху собаки». ОСОБА_1 подала до суду надуманий позов з метою тиску на відповідача по іншій справі, яка на даний час розглядається у Фрунзенському районному суді м. Харкова. Відповідач стверджує, що ним не порушуються права та законні інтереси ОСОБА_1 , яка є співвласницею будинку АДРЕСА_1 . Вважає, позов ОСОБА_1 таким, який не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вважає, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами і подала до суду надуманий позов щодо, начебто, порушення ним її прав. Фактично, між відповідачем та позивачкою з літа 2017 року встановлено порядок користування двором. Кожен із них влаштував собі окрему хвіртку. Таким чином, з літа 2017 року по даний час кожен із них користується своєю хвірткою. 08.06.2018 року між відповідачем, його покійною матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, а саме житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який був посвідчений нотаріально. 05.02.2020 року він звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання цього Договору та повернення сторін в первісний стан, так як ОСОБА_1 не виконувала п. 9 вказаного Договору. В день його звернення до суду з цим позовом, а саме 05.02.2020 року, ОСОБА_1 звернулась до Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківської області з заявою про те, що відповідач, нібито, перешкоджає їй та її сину мешкати за вказаною адресою, а саме не надає доступ до кімнати, яка знаходиться у її «власності», та собака відповідача заважає їй та її сину заходити у двір. Відстань між хвіртками складає близько 20 метрів, а довжина цепу собаки складає 2 метри. Фактично «кімнати № 1-15» в житловому будинку АДРЕСА_1 нема. Також зазначає, що ОСОБА_1 помилково такою кімнатою вважає житлову кімнату № 1-5 площею 7.0 кв.м, яка за Договором від 08.06.2018 року надана їй в користування та володіння. Вхід в цю кімнату з кухні № 1-6 (яка виділена ОСОБА_1 в користування) остання повинна була зробити після підписання Договору від 08.06.2018 року. Але протягом 20 місяців вона цього не зробила. Тобто не виконала умови Договору. Вона в своєму позові стверджує, що відповідач повинен давати їй доступ до житлової кімнати «№ 1-5» через свою житлову кімнату № 1-4 , яка за Договором від 08.06.2018 року передана йому в користування та володіння. Через таку поведінку позивачки відповідач фактично позбавлений можливості повноцінно користуватися та володіти житловою кімнатою № 1-4, так як ОСОБА_1 постійно ходить по його кімнаті в кімнату 1-5. Це є істотним порушенням п. 9 оспорюваного Договору і його прав користувача та володільця майна.

Таким чином, вимога позивачки щодо поновлення порушеного права і надалі використовувати його кімнату № 1-4 як прохід ОСОБА_1 в її кімнату № 1-5 не відповідає закону.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. При цьому, позивач зазначила, що вона є співвласником спірного будинку, за договором від 08.06.2018 року їй у користування виділена житлова кімната № 1-5, потрапити до якої можливо лише через кімнату № 1-4 , якою користується відповідач. При укладанні договору про встановлення порядку користування та володіння спільним майном вони домовлялись, що вона буде проходити до своєї кімнати № 1-5 через кімнату № 1-4 , яка на час укладання договору виділялась її сестрі ОСОБА_5 , яку це влаштовувало, раніше спорів щодо користування не було. Після смерті сестри кімнатою № 1-4 користується її син - відповідач по справі. У неї не має доступу до її кімнати № 1-5, так як відповідач спочатку закривав двері кімнати № 1-4 на ключ, а потім влітку 2020 року заклав двері її кімнати № 1-5, тепер до даної кімнати вона може потрапити тільки через вікно, що порушує її право користування житловим приміщенням. Щодо собаки відповідача позивач повідомила, що собака заважала їй та її малолітньому сину проходити по подвір`ю до своєї частини будинку, на даний час собака переведена у іншу частину двору.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач пояснив, що собаку до іншої частини подвір`я він перевів за першою вимогою в лютому 2020 року. Договір про встановлення порядку користування та володіння спірним будинком був укладений за ініціативою ОСОБА_1 .. До укладення договору була усна домовленість про те, що ОСОБА_1 зробить інший вхід до своєї кімнати № 1-5, щоб не проходити через його кімнату № 1-4 , але в договорі не було передбачено обов`язок ОСОБА_1 зробити окремий вхід до своєї кімнати. Також договором не було передбачено, що ОСОБА_1 може проходити до своєї кімнати через його кімнату. Він заклав двері до кімнати позивача № 1-5, щоб мати можливість повноцінно користуватись своєю кімнатою № 1-4 і так як у них була домовленість про поділ будинку в натурі, в договорі це не було відображено, так як домовлялись усно.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що після смерті ОСОБА_5 , відповідач став чинити перешкоди у користуванні частиною будинку позивачу. Коли вона приходила до будинку разом із онуком (сином позивача), то собака кидалась на них, також собака кидалась і на позивача та покусала її, неможливо було пройти до будинку. Співвласники будинку спочатку хотіли його продати, але потім вирішили користуватись ним. Свідок зі згоди співвласників допомагала збирати документи для укладення договору про встановлення порядку користування будинком, рішення укласти договір було взаємним сторін. Її донька - позивач по справі бувала в будинку рідко. При укладанні договору кімнатою № 1-4 користувалась сестра позивача ОСОБА_5 , між нею та позивачем не було суперечок, всіх усе влаштовувало. Раніше вхід до кімнати позивача № 1-5 був через кімнату № 1-4 , якою користувалась сестра позивача ОСОБА_5 , після її смерті кімнатою користується відповідач, вхід до кімнати позивача відповідач заклав цеглою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 , яка є бабусею відповідача, в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі запропонувала спочатку укласти договір про користування спірним будинком, а потім провести його розподіл. Свідок укладала договір про встановлення порядку користування будинком, в інтересах онука по довіреності, так як потрібно було звертатись до міськгазу та подальшого розподілу будинку, також вони сплатили заборгованість по газу за 6 років. Перед укладанням договору домовлялись про те, що буде необхідно закласти двері до кімнати № 1-5 та зробити інший вхід, але нотаріусу про це не казали, та в договорі не відобразили. Відповідач не чинить перешкоди у користуванні будинком позивачу, позивач не просила убрати собаку, а тільки викликала поліцію. Відповідач перевів собаку в інше місце ще в лютому 2020 року та повідомив про це поліцію. Зазначила, що позивач може пробити двері до своєї кімнати в іншій стіні та користуватись кімнатою.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом.

Згідно ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2014 року, виданого на підставі заповіту, спадкоємцями майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , по 1/3 частині спадщини кожному, на майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташовано: житловий будинок площею 52.6 кв. м. загальною площею 88,4 кв.м. та надвірними будівлями сарай літ. Б, Д; льох літ. Г, Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, огорожа № 1-4, замощення І. (а.с.18)

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю від 08 червня 2018 року, згідно п. 4 договору до ОСОБА_1 (Співвласника 1), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (приміщення № 1-5, 1-6, 1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (приміщення № 1-7, 1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І), льох літ. «Г», льох літ. «Е», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1, 2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 40/100 (сорок сотих) частин; до ОСОБА_5 (Співвласника 2), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (приміщення № 1-4, 1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І), 1/3 сараю літ. «Б», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1,2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 26/100 (двадцять шість сотих) частин; до ОСОБА_3 (Співвласника 3), у володіння та користування переходить в житловому будинку літ. «А-1» (1/3 приміщення № 1-3), у житловій прибудові літ. «А1-1» (приміщення № 1-8, 1/3 приміщення № 1-2, 1/3 приміщення № 1-9), у тамбурі літ. «а1» (1/3 приміщення І, приміщення II), 2/3 сараю літ. «Б», 1/3 вбиральні літ. «Ж», 1/3 літнього душу літ. «З», по 1/3 огорожі № 1,2, 3, 4, 1/3 вимощення № І, що складає 34/100 (тридцять чотири соті) частини. (а.с. 16).

В судовому засіданні, з пояснень сторін, було встановлено, що після смерті співвласника будинку ОСОБА_5 , якій в користування була виділена, в тому числі кімната № 1-4, згідно договору, прийняв спадщину та користується цією кімнатою відповідач ОСОБА_3 , але документи щодо оформлення спадкового майна суду не були надані.

Згідно повідомлень начальника Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області на звернення позивача щодо чинення перешкод у користуванні її кімнатою у спірному будинку була надана відповідь в лютому 2020 року про те, що ОСОБА_3 готов перенести будку із собакою в інше місце у дворі, щоб не заважати ОСОБА_1 та її сину безперешкодно заходити у двір будинку, а також надав доступ до її кімнати. Зі сторонами була проведена профілактична бесіда про недопущення конфліктів між співвласниками будинку.

Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 626, 627, 629 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав».

Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності, встановленого договором порядку користування спірним будинком та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Таким чином, проаналізувавши усі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, та оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що укладений між сторонами 08.06.2018 року Договір про порядок користування та володіння спільним майном, що є спільною частковою власністю, є чинним. За даним договором виділена у користування позивача кімната № 1-5, потрапити до якої, згідно наявної в матеріалах справи схеми будинку, можливо лише шляхом проходу через спільні приміщення, якими користуються сторони № 1-2, 1-3 та приміщення, що знаходиться на даний час, після смерті матері відповідача ОСОБА_5 , у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_3 № 1-4, створення будь-яких переобладнань іншого місця входу до даного приміщення, не передбачено Договором про порядок користування та володіння спільним майном, а відповідачем спочатку зачинялись двері кімнати № 1-4, а потім були закладені вхідні двері між приміщеннями № 1-4 та № 1-5 через які можливо потрапити до приміщення № 1-5, що не оспорював в судовому засіданні відповідач, тому позов в частині поновлення порушеного права позивача на користування виділеною їй згідно договору кімнатою, підлягає задоволенню.

В інший частині позовних вимог, що стосуються вимоги щодо обмеження руху собаки для безпечного перетину двору, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в судовому засіданні було встановлено та не оспорювалось сторонами, що перешкода у вигляді собаки була усунута ще в березні 2020 року тобто до подачі позову, а саме собака була переведена в інше місце та не чинить перешкод позивачці вільно перетинати двір, що було підтверджено сторонами по справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права - задовольнити частково.

Поновити порушене право ОСОБА_1 щодо користування належним їй майном, а саме 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення безперешкодного та вільного користування кімнатою (приміщенням 1-5) в будинку АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник відповідача: ОСОБА_9, адреса: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Суддя - І.В. Ульяніч