справа № 369/2905/20
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/2829/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року по справі за позовом Садівницького товариства "Автомобіліст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті членських і цільових внесків,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач СТ "Автомобіліст" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті членських і цільових внесків.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідач є членом СТ "Автомобіліст" з 01 квітня 1991 року та користувачем земельної ділянки в СТ "Автомобіліст", провулок Озерний, ділянка 6 Тарасівської сільської ради. Статутом товариства передбачено внесення щомісячних членських внесків та цільових внесків. Всупереч положенням Статуту ОСОБА_1 не здійснював оплату, тому виникла заборгованість по членським внескам з жовтня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 550 грн та заборгованість по цільовим внескам в розмірі 1700 грн (будівництво твердого покриття на центральному проїзді). У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашав.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь СТ "Автомобіліст" заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 550 грн та по сплаті цільових внесків в розмірі 1700 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь СТ "Автомобіліст" заборгованість по оплаті членських внесків в розмірі 550 грн і цільових внесків в розмірі 1 700 грн та судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача суму судового збору, яку позивач сплатив при подачі позовної заяви у розмірі 2 102 грн так, а не 840,80 грн.

Не погоджується з доводами позивача про те, що відповідач станом на 01 березня 2020 року має заборгованість по сплаті членських внесків за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року (включно) у розмірі 550 грн, що не відповідає дійсності, оскільки відповідач будучи членом СТ "Автомобіліст" з 01 квітня 1991 року по 17 вересня 2019 року сплачував всі членські внески по вересень 2019 року (включно), а після відчуження земельної ділянки відповідач звернувся до позивача із заявою про його вихід з СТ "Автомобіліст", яка була направлена відповідачу на електронну адресу.

Зазначає, що позивач не був обмеженим у праві порушення питання про виключення відповідача з членів СТ "Автомобіліст" на підставі поданої відповідачем заяви, проте, продовжував протиправно та незаконно нараховувати суми внесків.

30 грудня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача СТ "Автомобіліст" - адвоката Самусь О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Самусь О.В. просить суд залишити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що на електронну адресу позивача не надходила заява відповідача про вихід з членів СТ "Автомобіліст" та підтвердження продажу земельної ділянки, а доказів протилежного відповідачем не було надано.

Також вказує, що відповідач порушив п.3.6.14 Статуту товариства, який закріплює вимогу повідомити правління товариства в 10-денний строк про зміну власника земельної ділянки, оскільки про відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 позивач вперше дізнався 16 березня 2020 року, та після подачі позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить 2 250 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і указана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є членом садового товариства, статутом якого регламентовано порядок припинення такого членства. При цьому зміна власника земельної ділянки не є автоматичною підставою припинення такого членства. Відповідач, вказуючи на припинення свого членства, не надав суду доказів того, що встановлена процедура була дотримана, а посилання відповідача, що він надсилав відповідні повідомлення не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія апеляційного суду з таким висновком суду погоджується з урахуванням наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про реєстрацію СТ "Автомобіліст" зареєстроване 16 грудня 1997 року. До цього часу товариство діяло на підставі рішення від 14 березня 1991 року №92 про реєстрацію СТ "Автомобіліст" при Київському автотранспортному підприємстві 1061.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Садівницького товариства "Автомобіліст", затвердженого загальними Зборами Членів цього товариства згідно з протоколом №1 від 05 січня 2019 року, Садівницьке товариство "Автомобіліст" Тарасівської сільради Києво-Святошинського району Київської області є обслуговуючим кооперативом, який об`єднує громадян - власників та користувачів земельних ділянок для реалізації мети та завдань, передбачених цим Статутом.

З урахуванням наведеного правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні регулюються Законом України "Про кооперацію" від 10 липня 2003 року №1087-IV(далі - Закон №1087-IV).

Рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради №138 від 17 вересня 1990 року та рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №12 від 25 квітня 1991 року СТ "Автомобіліст" було виділено земельну ділянку площею 5,66га, що поділена на 78 ділянок.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту СТ "Автомобіліст" (в редакції від 05 січня 2019 року) метою діяльності товариства є забезпечення його членами належних умов для ведення на земельних ділянках садівництва, городництва, вирощування квітів та декоративних культур, газонів для проживання, оздоровлення та відпочинку членів товариства та їх рідних. Завданням товариства є утримання та обслуговування інженерних споруд загального користування, забезпечення безперебійного постачання електроенергії, утримання і благоустрій земель спільного користування, утримання доріг, вивіз сміття, а також здійснення інших видів діяльності для досягнення мети (п.2.2. Статуту).

Членом товариства можуть бути повнолітні громадяни України, які на "законних підставах користуються земельною ділянкою, розташованою на території і товариства, та які підтримують мету, завдання товариства, визнають його Статут та сплачують вступні, членські та інші внески (п.3.1. Статуту).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом СТ "Автомобіліст" з 01 квітня 1991 року та користувався земельною ділянкою в садовому товаристві по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.6 статуту: член товариства зобов`язаний відповідно до Законів України та Статуту Товариства, виконувати рішення загальних зборів (зборів уповноважених), правління, вказівок та приписи голови правління, керуватись принципами добросусідства. В тому числі член товариства зобов`язаний сплачувати щомісячні, встановлені рішенням зборів СТ "Автомобіліст", членські внески до 10 числа наступного місяця, але не рідше одного разу на квартал. Інші платежі здійснюються в строки та в порядку, затвердженому рішенням Правління.

Ст.2 Закону №1087-IV визначено, що членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання; цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу.

Встановлено, що членський внесок у 2019 році у СТ "Автомобіліст" становив 50 грн на місяць. Протоколом №1 чергових зборів членів СТ "Автомобіліст" від 05 січня 2020 року затверджено розмір членських внесків на 2020 рік - 200 грн на місяць. Протоколом №2 від 26 травня 2019 року члени товариства затвердили кошторис будівництва покриття на центральному проїзді. На підставі цього протоколом №8 засідання правління СТ "Автомобіліст" від 02 червня 2019 року члени товариства встановили, проголосували та затвердили розмір цільового внеску на закінчення будівництва твердого покриття по центральному проїзду для членів СТ "Автомобіліст" у розмірі 1200 грн: установили кінцевий термін внесення внесків на дорогу - 26 червня 2019 року. Також протоколом №2 загальних зборів від 13 травня 2018 року вирішено зібрати цільові внески на дорогу у розмірі 500 грн із членів, які не здали цей внесок у 2017 році.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Відповідно до ст. 8 Закону №1087-IV статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність, зокрема умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього.

Відповідно до ст. 15 Закону №1087-IV вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Відповідно до п.3.7 Статуту членство у товаристві припиняється у випадку виходу із товариства за власним бажання (за письмовою заявою).

Таким чином, доводи відповідача про те, що його членство у товаристві автоматично припиняється внаслідок відчуження належної йому у садівницькому товаристві земельної ділянки, не можна визнати такими, що ґрунтуються на законі та положеннях Статуту товариства.

На підтвердження припинення свого членства ОСОБА_1 до суду першої інстанції надав договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 вересня 2019 року та письмову заяву від 16 березня 2020 року про виключення з членів товариства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що членство відповідача у товаристві є припиненим з моменту звернення його з відповідною заявою, яка була задоволена товариством.

Доводи апеляційної скарги про те, що після відчуження земельної ділянки відповідач звертався до позивача із заявою про його вихід з товариства, яка була направлена відповідачу на електронну адресу, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про електронні документи та документообіг" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Положеннями статей 10 та 11 указаного Закону передбачено наступне.

Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ.

Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, датою і часом відправлення електронного документа вважаються дата і час, коли відправлення електронного документа не може бути скасовано особою, яка його відправила. У разі відправлення електронного документа шляхом пересилання його на електронному носії, на якому записано цей документ, датою і часом відправлення вважаються дата і час здавання його для пересилання.

Вимоги підтвердження факту одержання документа, встановлені законодавством у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку, не поширюються на електронні документи. У таких випадках підтвердження факту одержання електронних документів здійснюється згідно з вимогами цього Закону.

Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.

Відповідач у доводах апеляційної скарги указує, що ним неодноразово на електронну адресу товариства направлялась заява про вихід із товариства. Позивач указану обставину не визнає, тому відповідні доводи про отримання позивачем заяви повинні бути підтверджені доказами, яких відповідач ні суду першої ні суду апеляційної інстанції не надав, а відтак відповідні обставини є недоведеними.

Крім того, статтею 14 Закону України "Про електронні документи та документообіг" передбачено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Положеннями ч. 3 ст. 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Із змісту листа Садівницького товариства за №01/03 від 17 березня 2020 року, направленого відповідачеві згідно із його заявою від 16 березня 2020 року, вбачається, що позивач не визнає домовленості між сторонами щодо використання електронного документообігу.

Відповідачем також не надано доказів, що Статутом СТ "Автомобіліст" було передбачено прийняття офіційних документів електронною поштою та погоджено між сторонами відповідні адреси для електронного листування та перелік осіб, уповноважених вести зазначене листування.

Таким чином, є неспростованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості по членським внесками по лютий місяць 2020 року включно. Доказів сплати заборгованості за указаний період відповідачем до суду не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення цільових внесків у розмірі 1700 грн колегією встановлено наступне.

Сплата цільових внесків передбачена нормами Закону та положеннями Статуту.

Протоколом №2 від 26 травня 2019 року члени товариства затвердили кошторис будівництва покриття на центральному проїзді. Протоколом засідання правління від 02 червня 2019 року члени товариства встановили та затвердили розмір цільового внеску на закінчення будівництва твердого покриття для членів товариства у розмірі 1200 грн та протоколом №2 загальних зборів від 13 травня 2018 року у розмірі 500 грн, всього 1700 грн.

Відповідні рішення є чинними та підлягають виконанню.

При вирішенні позову суд першої інстанції також правильно врахував, що рішення по сплаті цільових, членських внесків були прийняті та затверджені ще в час, коли членство відповідача не оспорювалось (у своєму відзиві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що він був членом з 01 квітня 1991 року). Доказів сплати таких внесків матеріали справи не містять. Також, відповідач не надав доказів, що дані рішення скасовані чи оскаржені.

СТ "Автомобіліст" надав суду відповідні докази на обґрунтування своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу на підставі не завірених копій документів у порушення ст. 175 ЦПК України не відповідають дійсності, крім того, відповідач додані до позову докази не ставив під сумнів та не звертався до суду з клопотанням про витребування оригіналів указаних документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача суму судового збору, яку позивач сплатив при подачі позовної заяви у розмірі 2 102 грн так, а не 840,80 грн колегія суддів не приймає до уваги виходячи із наступного.

Відповідно до п.п. 1 п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: юридичною особою судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, те що ціна позову у справі становить 2 250 грн, то за подання позовної заяви позивачем, як юридичною особою було сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при вирішенні питання стосовно судових витрат, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 2 102 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача СТ "Автомобіліст" - адвокат Самусь О.В. також просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Перевіривши доводи викладені у клопотанні та оцінивши докази надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання виходячи із наступного.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу, було додано копію ордеру на представництво інтересів СТ "Автомобіліст" від 28 грудня 2020 року серія КС №845009, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 липня 2018 року Серія ПТ №2265 та копію акта прийому-передачі правової допомоги за договором про надання правової допомоги №28/12-20 від 28 грудня 2020 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача не надано суду відповідних доказів на підтвердження наданої правової допомоги, а саме: договору на правову допомогу та платіжного документу про оплату послуг та не зазначено у відзиві, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК. П. Приходько
С.О. Журба