Номер провадження: 22-ц/813/2814/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та аліментів на дружину,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до Київського районного суду м. Одеси та збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 20000 гривень, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 41113,97 гривень, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 10000 гривень, щомісячно, з дня звернення до суду, та до досягнення дитиною шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому посилаючись на те, що 15.10.2014 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований відділом держреєстрації актів цивільного стану у Приморському районі служби ОМУЮ, ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 . Рішенням Малиновського райсуду м.Одеси від 18.12.2018 року шлюб між сторонами був розірвано. В даний час дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивачки, однак самостійно забезпечити сина вона не має можливості, відповідач за фахом є моряком, однак добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, крім того ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду та лікування, оскільки має синдром гемоліквородінамічних порушень в стадії субкоменсації на резидуально-органічному фоні, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, постановлено:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисячі) гривень, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 38613 (тридцять вісім тисяч шістсот тринадцять) гривень, 91коп. одноразово;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, з дня звернення до суду, а саме з 07.08.2018 року та до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

03 грудня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси 04.11.2020 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі - 5000 (пять тисяч) гривень на місяць.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

09 грудня 2020 року ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року, відповідно до якої апелянт просить змінити зазначене рішення та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 20 000 гривень щомісячно та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною шестирічного віку.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу

Апелянт, ОСОБА_1 , посилається на те, що суд першої інстанції допустив наступні порушення:

-судом проігноровано відзив апелянта;

-не враховано матеріальний стан апелянта;

-не враховано матеріальний стан позивача;

-не враховано наявність інших утриманців у апелянта.

Вказує, що судом першої інстанції не здійснено будь-якого розрахунку щодо визначеної рішенням суми аліментів, що підлягають стягнення з відповідача.

ОСОБА_1 наголошує, що судом першої інстанції було проігноровано існування пандемії COVID-19, що викликала світову економічну кризу та, як наслідок, неможливості працевлаштування.

Суд першої інстанції помилково посилався в рішенні при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі на те, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відстотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти визначено відповідно до ст. 184 СК України.

Апелянт офіційно не працевлаштований та має лише періодичні підробітки, дохід нерегулярний, який складає приблизно 11 000 -12 000 гривень на місяць.

Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки, закон пов`язує можливість стягнення грошового утримання на дружину з чоловіка лише у випадку, якщо чоловік таке утримання може надавати.

Щодо стягнення додаткових витрат апелянт зазначає, що позивачем заявлено вимоги, які обгрунтовані необхідністю предбання меблів, автокрісла, тощо.

Вказані витрати не є додатковаими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами).

Так, апелянт ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що відповідач останні роки працює на посаді другого механіка на судах іноземного судовласника та його заробітна плата скаладає 10 000 доларів США.

Дитина, ОСОБА_4 , потребує постійного медичного нагляду та лікування, оскільки має синдром гемоліквородінамічних порушень у стадії субкоменсації на резидуально-органічному фоні.

Апелянт вказує, що надала суду письмові докази (медичну документацію), що син ОСОБА_3 має вади фізичного розвитку та психічного розвитку та потребує постійного лікування тривалий час, що унеможливлює постійне працевлаштування матері.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

29 грудня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від Філіштинської (Толстової) О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

При цьому посилаючись на те, що на даний час триває досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001508 від 25.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України щодо встановлення факту підроблення довідки про заробітну плату.

Наголошує, що після подачі позову про стягнення аліментів до суду відповідач закрив всі свої рахунки у АТ «Південний» та відкрив рахунки на свою матір.

ОСОБА_6 вказує, що відповідно до виписок наданих АТ Банк «Південний» щомісячна заробітна плата відповідача ОСОБА_1 складає від 10 000 доларів США до 14 000 доларів США за цими виписками.

Щодо знаходження на утриманні відповідача його матері, позивач вказує, що вказані обставини жодним чином не підтверджені.

Більш того, із наявних в матеріалах справи виписок із банку вбачається, що матір ОСОБА_1 отримає його заробітну плату та кладе її на депозиткний рахунок, що дає їй можливість отримувати 200 дол. США щомісячно.

Звертає увагу суду на те, що посилання відповідача на пандемію є незрозумілими, оскільки з виписок з банку вбачається, що відповідач отримує чималу заробітну плату.

Твердження відповідача, що він не працевлаштований та отримує мінливий дохід спростовуються матеріалами справи.

Твердження відповідача щодо того, що рішення суду не може бути законним, з тих підстав, що судом першої інстанції проігноровано відзив відповідача, не враховано матеріальний стан та наявність у відповідача інших утриманців є лише посиланням без надання суду жодного документу на підтвердження зазначених доказів.

Позивач вказує, що в даний час дитина знаходиться на повному її утриманні, але позивач не має можливості в повному обсязі забезпечити сина, так як на даний час знову знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

12 березня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відповідно до якого просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

При цьому посилаючись на неналежність та недопустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження додаткових витрат.

Зазначає, що позивач встановлює для відповідача необгрунтовані майнові вимоги, які відповідач задовольнити можливостей немає.

Відповідач вважає, що дитина абсолютно здорова, а хворою її намагається зробити апелянт для того, щоб не працювати, а перебувати у постійній відпустці по догляду за дитиною.

ОСОБА_1 наголошує, що доказ щодо доходу відповідача є належний, не спростований апелянтом, звернення до правоохоронних органів та процесуальні дії слідчого жодним чином не свідчать про його недійсність, неналежність та недопустимість.

29 березня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від Філіштинської (Толстової) О.І. надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 09.03.2021 року, з яких вбачається, що відзив на апеляційну скаргу є необгрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи.

06 травня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов детальний розрахунок додаткових витрат на дитину, які складають 77227,94 гривні, з яких: 9900 гривень - бассейн, 40 600 гривень остаопат-вертибролог, 5322 гривень - вакцини, 4320 гривень - візити до лікарів, 3 938,50 гривень аналізи назначені лікарями, 13 147, 44 гривень - витрати на купівлю ліків, назначених лікарями.

27 травня 2021 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції було надано пояснення на заперечення на відзив, розрахунок додаткових витрат, залучення доказів.

З зазначених пояснень вбачається, що судом першої інстанції було стягнуто додаткові витрати, яки не є такими.

Відповідач також вказує, що позивач навмисно вводить суд в оману та перекручує факти, дублює надані до суду докази.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та аліментів на дружину.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року було відкрито провадження за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та аліментів на дружину.

Ухвалою від 11 грудня 2020 року цивільну справу за вказаними апеляційними скаргами було призначено до розгляду у загальному порядку.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 - адвокат Шляпіна Л.М. апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала, просила суд її задовольнити, заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник відповідача - ОСОБА_1 - адвокат Тищенко С.Ю. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечував щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

15.10.2014 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований відділом держреєстрації актів цивільного стану у Приморському районі служби ОМУЮ (актовий запис №1449 від 15.10.2014 року).

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народилась дитина ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

18.12.2018 року рішенням Малиновського райсуду м.Одеси шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на утриманні матері, ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 у добровільному порядку коштів для забезпечення потреб дитини, не надає.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольяючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи, сукупність доказів наявних в матеріалах справи, вважав, що дані факти свідчать про професійну діяльність відповідача в якості моряка, а також постійного отримання ним заробітку та можливість надавати матеріальну допомогу.

Оскільки, представником відповідача на пропозицію суду не було надано контрактів, трудових договорів щодо працевлаштування ОСОБА_1 , судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та на утримання ОСОБА_8 прийнято до уваги, що матеріали справи які мають докази на підтвердження переказів відповідачем грошових коштів, стан здоров`я дитини, а також на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 15000 гривень, в частині аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 5000 гривень до досягнення дитиною трьохрічного віку, так як належних та допустимих доказів щодо фізичного або психічного розвитку дитини які б надавали право позивачці на утримання до досягнення дитиною 6 років ОСОБА_2 не надано.

Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 15000 гривень та , в частині аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 5000 гривень до досягнення дитиною трьохрічного віку, колегія зазначає наступне.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частини третьої статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання існує незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18.

Визначаючи розмір аліментів по 15000 грн на дитину та 5000 на дружину, до досягнення дитиною трирічного віку районний суд врахував матеріальний стан відповідача, відсутність у нього інших утриманців, наявність постійної високооплачуваної роботи, що свідчить про його спроможність сплачувати аліменти по 15000 грн на дитину щомісячно.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, проте сума вказаних аліментів повинна відповідати його матеріальному становищу та стану здоров`я, а також бути необхідною та достатньою для забезпечення належного рівня життя, достатньою для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених статті 84СК України, а саме право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_1 в частині факту відсутності у відповідача станом на сьогодні працевлаштування та заробітку, який надасть можливість справно і сумлінно сплачувати аліменти на утримання дитини та на утримання дружини, оскільки вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема довідками від Головного центру обробки спеціалізованої інформації ДПСУ.

Суд критично ставиться до стверджень відповідача, що він отримує заробітну плату у розмірі 400 доларів США, що підтверджується довідкою від 07.09.2018 року за підписом капітана, оскільки вказана довідка суперечить іншим матеріалам справи, зокрема випискам з банківських рахунків ОСОБА_1 та подальшим поясненням капітана, що підписав згадану довідку.

Разом з тим, колегія суддів вважає не обґрунтованими заявлені суми аліментів в розмірі 20000 грн. ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 10 000 гривень на утримання ОСОБА_2 оскільки їх розмір не підтверджено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кожен з батьків повинен приймати рівну участь у духовному розвитку та матеріальному забезпеченні дитини.

В суді апеляційної інстанції позивачка довела належними та допустимими доказами те, що в силу матеріального становища відповідач має можливість аліменти по 15000 грн на дитину щомісяця та 5 000 на утримання дружини, до досягнення дитиною рирічного віку.

Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на неповнолітнього ОСОБА_3 колегія зазначає наступне.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду та лікування, оскільки має синдром гемоліквородінамічних порушень в стадії субкоменсації на резидуально-органічному фоні. Позивачем до суду надані копії чеків, квитанцій актів здачі приймання робіт (надання послуг) з лікувального плавання, лікування у лікаря вертибролога, невролога, вакцинації, здача аналізів, придбання ліків на загальну суму 77228,82 гривень.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів додаткових витрат на масаж, заняття з логопедом-дефектологом, проїзд на таксі, стягнувши з відповідача додаткові витрати в частині фактично понесених та доведених, а саме у розмірі 38613,91 гривень (77228,82 гривень : 2).

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_1 , що дитина абсолютно здорова, а хворою її намагається зробити апелянт для того, щоб не працювати, а перебувати у постійній відпустці по догляду за дитиною, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні медичні висновки, що підтверджують діагноз ОСОБА_9 ..

Доводи апеляційних скарг щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент ухвалення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та аліментів на дружину залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе