Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1595/20

Номер провадження: 2/511/44/21

04 лютого 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Фадєєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

встановив:

У вересні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до вищезазначених відповідачів, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просили визнати ОСОБА_3 , її дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку по АДРЕСА_1 , належний позивачам на праві власності.

Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що вони є співвласниками по Ѕ частині кожний житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу засвідченого 04.12.2018 року приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області та зареєстрованим в реєстрі за №3394. З 23.12.2019 року в спірному будинку зареєстровані відповідач ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., які з моменту реєстрації та до дня подачі позову жодного дня в будинку не проживали, співвласниками з позивачами не являються, витрат на утримання будинку ніяких не несуть. Крім того, як відомо позивачам, відповідач має житло де вона може проживати з дітьми, але чомусь зареєструватися в іншому житловому будинку з дітьми не поспішає. Реєстрація відповідачів в належному їм житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами порушує їх право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. Посилаючись на вказані вище обставини, позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 та зняти останніх з реєстрації за вказаною вище адресою.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44).

Ухвалою суду від 02.12.2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.64).

Позивачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, згідно яких просять суд справу розглядати за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. (а.с.55,56).

Відповідач ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її присутності. Зазначила, що дійсно вона не мешкає з неповнолітніми дітьми за місцем реєстрації за адресою: по АДРЕСА_1 , вже більше як 2 роки. Знятися з реєстрації вона не мала можливості, оскільки не має будинку куди б вона могла прописати своїх неповнолітніх дітей. Ніяких претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вона не має та не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. (а.с.61).

Відповідач Роздільнянська міська рада Одеської області на день розгляду справи, комісії з реорганізації зазначених 10 сільських рад Роздільнянського району Одеської області не завершили реорганізацію сільських рад. До суду надали письмові пояснення в яких вказали, що після ознайомлення з висновком органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради вважають неприпустимим позбавити дітей права користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тому міська рада заперечувала проти позову в частині позбавлення житла дітей. Позовні вимоги підтримали частково, судове засідання просили провести за відсутністю представника відповідача.(а.с.160).

Представник органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подали заяву, в якій просили суд справу слухати за відсутності їх представника та при ухваленні рішення просили враховувати інтереси дітей. Наданий до суду висновок підтримали.(а.с.62).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29 розділу першого та главою 32 розділу другого книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.12.2008р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли кожен в рівних частках житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, власником якої є Кам`янська сільська рада Роздільнянського району Одеської області.(а.с.16).

З Витягу з Державного реєстру правочинів №6805024 від 04.12.2008 року, правочин № 3258574, договір відчуження, нотаріально посвідчений 04.12.2008 року за номером у реєстрі нотаріальних дій за №3394 приватним нотаріусом Курако К.Л., Бланки ВМА952248 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали набувачами по Ѕ частки спірного житлового будинку кожний.(а.с.17).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Інформаційного листа з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, технічного паспорту, житловий будинок, розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (розмір частки 1/2) та ОСОБА_2 (розмір частки 1/2).(а.с.18-25).

Отже, єдиними власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 на даний час є позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки Кам`янської сільської ради Роздільнянського району Одеській області за №532 від 07.09.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., зареєстровані у житловому будинку по АДРЕСА_1 , як члени житлово - будівельного кооперативу. (а.с.26).

Згідно довідки Кам`янської сільської ради Роздільнянського району Одеській області за №533 від 07.09.2020 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., фактично проживають у житловому будинку по АДРЕСА_2 , як члени житлово - будівельного кооперативу. (а.с.27).

Факт не проживання відповідачів у спірному житловому будинку не заперечувався і відповідачем ОСОБА_3 в наданій до суду заяві.

Зі змісту висновку орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації № 2252/1/15/01-33 від 26.11.2020 року вбачається, що за актом обстеження умов проживання від 10.11.2020 року сім`ї ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 проживання задовільні, є меблі, побутова техніка. Для виховання дітей створенні всі необхідні умови. Відповідно до довідок Роздільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СКУ. Враховуючи інтереси дітей, вважає недоцільним визнання ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н, такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1 , виселення та зняття з реєстрації (а.с.57-58).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що після відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідачі виселилися з спірного будинку, але у добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачі, як власники житлового будинку АДРЕСА_1 , має право вимагати визнання відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування спірним будинком, оскільки втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_3 втратила право власності, а тому і користування спірним житловим будинком, а своєю реєстрацією у будинку позивачів остання обмежує їх право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року по справі №212/6724/17 (пр. №61-40291св18).

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом.

Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

Що стосується позовних вимог щодо визнання втратившими право користування житловою площею неповнолітніми ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи неповнолітній вік відповідачів ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., їх місцем реєстрації є місце проживання/реєстрації адреси проживання/ їх батьків.

Тобто, неповнолітні діти ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., правомірно набули право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки їх мати була зареєстрована за вказаною адресою зі згодою колишнього власника житлового будинку.

Зі змісту постанови Верховного Суду по справі № 711/4431/17, провадження № 61-11933св18п від 04 липня 2018 року вбачається, що неповнолітній не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом.

Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Крім того, Верховний Суд також ураховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Суд також приймає до уваги і висновок органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації від 26.11.2020 року, який вважає недоцільним визнання ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н, такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1 , виселення та зняття з реєстрації.

Позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н, набули право власності або право постійного користування іншим житлом.

Тому, в частині позовних вимог про визнання втратившими право користування житловою площею неповнолітніми ОСОБА_4 , 2004р.н., ОСОБА_5 ,2006р.н., ОСОБА_6 ,2008р.н., ОСОБА_4 ,2013р.н., ОСОБА_7 ,2015р.н., слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 840,80 грн., які повністю сплачено позивачами при зверненні до суду. (а.с.8-9).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у належному ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому в АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Іванова