241/1967/20
2/241/103/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 лютого 2021 року Першотравневий районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Орчелота І.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , від мені та в інтересах якої діє адвокат Лук`янова Оксана Григорівна, до ОСОБА_3 про визнання права власності в поряду спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2020 позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лук`янова Л.Г., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в поряду спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 . При житті, 14.12.2004 чоловік склав заповіт, згідно з яким заповів на випадок своєї смерті належну йому Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього прибудовами. Вона та відповідачка ОСОБА_3 , яка є донькою померлого, є спадкоємцями першої черги за законом. Таким чином, їй за заповітом належить Ѕ частина та за законом ј частина будинку. 21.01.2013 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса від 09.12.2013 про відмову у вчинені нотаріальної дії їй було відмовлено в оформленні права на спадкове майно в нотаріальному порядку у зв`язку з тим, що нею був наданий як правовстановлюючий документ на будинок біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №16943 від 12.09.1997, укладений Маріупольською універсальною товарною біржою, який не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не був нотаріально посвідчений. У зв`язку зі смертю чоловіка, на теперішній час визнати біржовий контракт дійсним, неможливо. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт) №16943 від 12.09.1997 житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та спорудами, житловою площею 36,20 кв.м. на земельній ділянці 1637 кв.м., зареєстрований в БТІ 16.09.1997 за №619 та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка - на Ѕ частину та в порядку спадкування за законом на ј частину, а всього на ѕ частини будинку АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та спорудами.

Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 09.11.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 12.01.2021 року провадження по цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити в повному обсязі, посилалася на підстави, викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, за участю її представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на порталі «Судова влада України».

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 20.07.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Першотравневого управління юстиції (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравневого РУЮ у Донецькій області зроблено актовий запис №126 (а.с. 8).

За життя, 14.12.2004, ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті заповів належну йому Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього прибудовами ОСОБА_2 (а.с. 50).

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 звернулась до Першотравневої державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, проте постановою державного нотаріуса від 09.12.2013 року, ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні права на спадкове майно в нотаріальному порядку у зв`язку з тим, що нею був наданий як правовстановлюючий документ на будинок біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №16943 від 12.09.1997, укладений Маріупольською універсальною товарною біржою, який не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не був нотаріально посвідчений (а.с. 63).

Відповідно до біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 16943, укладеного Маріупольською універсальною товарною біржою 12.09.1997, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та спорудами (а.с. 61).

Згідно з реєстраційним свідоцтвом Маріупольського бюро технічної інвентаризації житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі біржевого контракту №16943 від 12.09.1997 та зареєстровано за № 619, 16.09.1997 (а.с. 62).

Також, з копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що померлий ОСОБА_4 з 03.07.1997 та ОСОБА_2 з 08.02.2001 зареєстровані у вказаному будинку (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки №270 від 30.10.2020 КП «Мангушське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі біржевого контракту №16943 від 12.09.1997 та зареєстровано БТІ 16.09.1997 за № 619 (а.с. 16).

Зі спадкової справи вбачається, що 29.05.2013 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори також звернулася донька спадкодавця відповідач по справі ОСОБА_3 (а.с. 42).

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна виникли у 1997 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За наведених обставин, суд вважає, що є всі підстави для визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 16943 від 12.09.1997, укладеного Маріупольською універсальною товарною біржою, дійсним.

Щодо вимоги позивача про визнання за нею права власності на ѕ частини спірного будинку, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті чоловіка.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що Ѕ частину спірного будинку померлий ОСОБА_4 за життя заповів позивачу ОСОБА_2 . Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 звернулися позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_2 за заповітом належить Ѕ частина та за законом ј частина будинку.

Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті чоловіка, але оформити своє право на спадкове майно не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , від мені та в інтересах якої діє адвокат Лук`янова Оксана Григорівна, до ОСОБА_3 про визнання права власності в поряду спадкування - задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 16943 від 12.09.1997 житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та спорудами, укладений Маріупольською універсальною товарною біржею між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований Маріупольським бюро технічної інвентаризації від 16.09.1997 за № 619.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 за заповітом - на Ѕ частину та в порядку спадкування за законом на ј частину, а всього на ѕ частини будинку АДРЕСА_1 зі всіма будівлями та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.02.2021.

Суддя Ю.В. Молонова