Справа № 462/3243/21
УХВАЛА

13 травня 2021 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

12.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти в межах суми позову арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в тому числі на належні ОСОБА_3 на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 16960392) та будинок, загальною площею 69,4 кв. м., житловою площею 30,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 19149629), заборонити ОСОБА_3 у будь-який спосіб відчужувати, а також укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження наступних вказаних об`єктів нерухомого майна, заборонити будь-яким органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», вчинення будь-яких реєстраційних дій, а саме: дій пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на належні ОСОБА_3 на праві приватної власності вищевказані об`єкти нерухомого майна.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 подано до Залізничного районного суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Предметом позову у даній справі є стягнення боргу за договором позики від 03.03.2019 р. у розмірі 45000 Євро, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.03.2021 року становить 1510200 грн. На думку позивача, відповідачі мають реальну можливість уникнути майнової відповідальності шляхом перереєстрації права власності на майно на інших осіб, як фіктивно так і в інший спосіб здійснити відчуження належного їм майна до винесення рішення судом, унаслідок чого буде неможливо виконати рішення суду. Для уникнення ризиків порушення його законних прав на повернення грошових коштів та для майбутнього реального виконання рішення суду є необхідним застосувати заходи забезпечення позову. Також звертає увагу суду на те, що відносно ОСОБА_2 відкрито ряд виконавчих проваджень, по яких останній є боржником. Зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 грошових коштів на банківських рахунках, а також будь-якого нерухомого чи рухомого майна, яке належить йому на праві особистої приватної власності і на яке може бути звернуто стягнення, а також п`ять відкритих проваджень щодо вказаної особи, то у разі задоволення позову виконати рішення по даній справі буде фактично неможливо. З огляду на викладене, зважаючи на встановлену законодавцем презумпцію спільності інтересів подружжя, враховуючи солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, то позивач вважає, що наявні правові підстави для накладення арешту на майно, яке належить на праві спільної сумісної власності позичальнику ОСОБА_2 і його дружині ОСОБА_3 , а також на особисте майно останньої, так як подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. У зв`язку з наведеним просить заяву задоволити.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі про стягнення боргу за договором позики, крім того позивачем не обгрунтовано і співмірність вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з долучених на підтвердження вимоги позивачем відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у суду відсутня можливість встановити вартість вказаного нерухомого майна.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, у заяві не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача.

Суд також враховує інтереси відповідачів, права яких можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 узадоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз