ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-6724/12
провадження № 6/753/91/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Сирбул О.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Лаптєвої Ю.М.,

представника заявника: ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про визнання виконавчого документу без номеру та номеру провадження від 28.03.2013 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначає, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Єрмаковою О.А. відкрито виконавче провадження №50448656 на підставі виконавчого листа №2-6724/12 виданого Дарницьким районним судом м. Києва на стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованості 557 879,00 грн. Заявник вважає, вказаний виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки: - по-перше, стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме до 09.10.2014, який вказано на самому виконавчому листі; - по-друге, на сьогоднішній день ПАТ «Платинум Банк» вже не є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, оскільки переуступив право вимоги щодо погашення кредиту згідно договору №310 К від 29.08.2018 за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , який задовольнив свої вимог шляхом виконавчого напису нотаріуса на іпотечну квартиру, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Телявським А.М. від 03.12.2018 за №57823970.

Згідно свідоцтва виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. 29.01.2019 власником іпотечної квартири в рахунок погашення боргу став ОСОБА_2 .

Крім того, заявник наголошує на тому, що у постанові про відкриття виконавчого провадження вказаний номер виконавчого листа, а на самому виконавчому листі, який знаходиться в матеріалах справи номеру немає.

05 листопада 2020 року у судовому засіданні за заявою ОСОБА_2 , протокольною ухвалою суду залучено правонаступника позивача ПАТ «Платинум Банк»- Овчаренко А.В. до участі у розгляді вказаної справи.

15 березня 2021 року у судовому засіданні за клопотанням представника боржника, протокольною ухвалою суду залучено приватного виконавця Яцишина А.М. до участі у розгляді вказаної справи.

У судовому засіданні представник боржника, вимоги заяви підтримав та просив суд її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту заяви.

Представник правонаступника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення вимог заяви заперечував та просив відмовити у повному обсязі.

Державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Юстиції (м. Київ) Дем`янова Л.Д. у судове засідання не з`явилась надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та просила долучити до матеріалів справи копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження№50448656.

Приватний виконавець Яцишин А.М. у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши заяву, дослідивши приєднані до неї докази, матеріали цивільної справи № 2-6724/12, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.ч. 2 - 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», (кредитор) та ОСОБА_5 (позичальник), було укладено договір про іпотечний кредит № 1.08022230. Відповідно до умов договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 80000 доларів США на придбання житла, строком на 240 місяців, тобто з 26 лютого 2008 року по 26 лютого 2028 року зі сплатою за користування кредитними коштами 10,75% річних.

Також, 26 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 1.08022230, посвідчений 26 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л., зареєстрований в реєстрі за № 204.

Відповідно до іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_5 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-6724/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЛАТИНУМ БАНК» до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2013 стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПЛАТИНУМ БАНК» заборгованість 625 438 гривень 86 копійок за договором про іпотечний кредит №1.08022230 від 06 лютого 2008 року та у рахунок погашення заборгованості на суму 625 438 гривень 86 копійок звернути стягнення в межах вартості успадкованого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПЛАТИНУМ БАНК» 3326 гривень 30 копійок сплаченого судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, позов Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1.08022230 від 06 лютого 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_5 , в сумі 557 879 грн. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» 3219 грн. судового збору.

13 листопада 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-6724/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Платинум Банк" заборгованості в сумі 557 879 грн.

12 березня 2016 року державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50448656 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Платинум Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 557 879 грн.

29 серпня 2018 року між ПАТ "Платинум Банк" та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги № 310і за кредитним договором № 1.08022230 від 06.02.2008, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним договором іпотечного кредиту перейшло від ПАТ "Платинум Банк" до ОСОБА_2

29 серпня 2018 року ОСОБА_2 набув право вимоги, зокрема, за договором іпотечного кредиту № 1.08022230 від 06.02.2008.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.11.2019 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні на примусове виконання рішення суду, ухваленого Дарницьким районним судом м. Києва від 28.03.2013, скасованого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013, по справі № 2-6724/12 з ПАТ "Платинум Банк" на ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 02.03.2020 ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві від 23.03.2020 замінено сторону стягувача з ПАТ «Платинум Банк» на ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії вказаного виконавчого листа, рішення набрало законної сили 09.10.2013, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 09.10.2014; виконавчий лист видано 13.11.2013.

Крім того, відповідно до відміток, що містяться на виконавчому листі та копії заяви стягувача ПАТ «Платинум Банк», він вже пред`являвся раніше для примусового виконання та постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві від 06.02.2015 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі ч. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Ч. 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягаю виконанню повністю або частково (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України. Так, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц).

Як на одну із підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник у заяві вказував, що виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: у виконавчому листі невірно вказано найменування органу, що його видав; невірно вказана дата прийняття рішення; не вказано номер виконавчого листа.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення) питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Як вбачається з положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, станом на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи за загальним правилом можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

Отже, з огляду на наведене, Дарницький районний суд м. Києва як місцевий суд правомірно видав виконавчий лист на виконання вже рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013.

Окрім того, представник боржника як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказує порушення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року із змінами, яка діяла на час видачі виконавчого листа від 13.11.2013), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Так, згідно зі ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як вбачається з відмітки, що міститься на виконавчому листі № 2-6724/12 від 13.11.2013, та копії заяви стягувача ПАТ «Платинум Банк», останній вже пред`являвся раніше для примусового виконання та повертався стягувачу постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві, на підставі ч. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто, строк пред`явлення виконавчого листа перервався.

Повторно виконавчий лист № 2-6724/12 від 13.11.2013 пред`явлений стягувачем до виконання 11.03.2016, а виконавче провадження відкрито 12.03.2016.

Таким чином, строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання стягувачем не пропущений.

Закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є безумовною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно ст. 433 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Натомість пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо відсутності на виконавчому листі номеру, суд не може брати до уваги, оскільки заявником до матеріалів справи надано неякісну копію виконавчого листа на якому на місці зазначення номеру справи міститься чорний куток, який можливий при згортуванні аркуша для виготовлення копії, що жодним чином не свідчить про відсутність на ньому необхідного реквізиту.

Проте, суд звертає увагу боржника на те, що державним виконавцем з матеріалів виконавчого провадження надано копію оспорюваного виконавчого листа на якому наявний номер вказаної справи №2-6724/12 у межах якої судом було видано виконавчий лист.

Крім того, посилання боржника на те, що ПАТ «Платинум Банк» втратив право вимоги до ОСОБА_4 та не є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, спростовуються встановленими обставинами справи.

При розгляді справи принцип змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в ч. 1 ст. 55 Конституції України.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи приватним нотаріусом КМНО Рогач В.В. вчинено виконавчий напис №2132 виданий 16.11.2018, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_4 .

Вказане нерухоме майно було передано ОСОБА_5 -Закритому акціонерному товариству «Міжнародний Іпотечний Банк» (іпотекодержатель) на підставі іпотечного договору № 1.08022230, посвідченого 26 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л., зареєстрований в реєстрі за № 204.

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. 19.12.2018 відкрито виконавче провадження №57823970 та задоволено вимоги ОСОБА_2 у сумі 2 539 613 грн. 70 коп. (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або у будь який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили.

Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання боржника на те, що стягувач вже задовольнив свої вимоги шляхом виконавчого напису нотаріуса на іпотечну квартиру, на підставі чого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. видано свідоцтво, згідно якого власником іпотечної квартири в рахунок погашення боргу став ОСОБА_2 , а відтак подальші вимоги кредитора є неправомірними, суд вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону з урахуванням конкретних обставин даної справи, оскільки питання стягнення заборгованості вирішено саме у судовому порядку.

Рішення ухвалено судом 28.03.2013, яке скасовано та ухвалено нове рішення після апеляційного розгляду 09.10.2013.

Сторони виконавчого провадження у порядку виконання судового рішення мають право укласти мирову угоду між собою, боржник має право виконати рішення добровільно, у тому числі і за рахунок належного йому майна, вчиняти інші дії щодо виконання рішення суду.

Відтак, за наявності судового рішення про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 09.10.2013 не можна вважати, що стягувач 29.01.2019 (дата видачі свідоцтва) задовольнив свої вимоги шляхом виконання виконавчого напису нотаріуса на іпотечну квартиру, чим вирішив питання стягнення кредитної заборгованості з боржника у позасудовому порядку.

У разі вирішення спору у позасудовому порядку відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», дана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості.

Проте на час вирішення судом спору про стягнення кредитної заборгованості будь-якого позасудового вирішення спору між сторонами не відбулося.

За вказаних обставин розмір майна, переданого стягувачу має враховуватися виконавцем при виконанні рішенні суду, проте ця обставина не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця від 18.11.2020 виконавче провадження №50448656 було завершено шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його особистої заяви про повернення виконавчого документа без виконання та в даному випадку спірний виконавчий документ пред`явився до виконання, та перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. (ВП №63751786), при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, не закінчився.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів, викладених в заяві, оскільки жодного доказу того, що виконавчий лист був виданий помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, суду не надано, а тому відсутні обґрунтовані підстави вважати, що виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви, а за таких обставин в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 354, 431, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадяти днів.

Суддя: