Справа № 495/6743/20
№ провадження 2/495/317/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
10 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Іванченко А.С.,
Справа № 495/6743/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про витребування майна,
Стислий виклад позиції позивача.
03 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про витребування майна, просить суд: витребувати у ОСОБА_2 квартиру по АДРЕСА_1 та стягнути судовий збір .
Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько спадкодавець ОСОБА_3 ..
Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_2 .
У встановлений законом строк вона подала до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тож вказує, що є такою, що прийняла спадщину після смерті батька.
Проте, після заведення спадкової справи, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що вказана кватира зареєстрована не за спадкодавцем, а за іншою особою, а саме за ОСОБА_2 .
У якості наведення підставності набуття даною особою спірного нерухомого майна, нотаріусом було видано їй копію рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 1505/1443/2012 від 02.07.2012 року та копію довідки про підтвердження набуття ОСОБА_2 таких прав.
Однак, після отримання рішення суду за заявою її представника у суді було виявлено підробленість такого документу, адже з отриманого рішення сторонами у справі № 1505/1443/2012 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та справа стосувалась іншого майна.
Таким чином, квартира АДРЕСА_3 вибула з володіння її батька та відповідно після його смерті його спадкоємців, поза волею власника.
На підставі вищевказаних обставин вона і звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі.
05 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.
05 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволена частково заява представника позивача про забезпечення позову.
10 грудня 2020 року Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі.
17 березня 2021 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у їх відсутність, на заочний розгляд справи згодні.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома.
Представник Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 10 червня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . /а.с. 7/
За життя ОСОБА_3 належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради 19.05.1999 року квартира АДРЕСА_4 .
За інформацією, викладеною у листі № 1391 КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 08.10.2020 року, станом на 31.12.2012 року власником квартири АДРЕСА_3 був ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1999 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 19.05.1999 року в реєстровій книзі № 108 за реєстровим № 4810.
Також вказано, що дублікат правовстановлюючого документу КП «БТІ» не реєструвався.
Станом на 06.10.2020 року дана квартира в цілому складалась з: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-санвузол, 5-балкон, загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 18 кв.м. Самочинні переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції та інші зміни технічних характеристик відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 , є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 .
Таким чином, та згідно довідки № 1938/02-14 від 30.10.2020 року, виданої Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом до майна спадкодавця ОСОБА_3 .. Іншим спадкоємцем є також ОСОБА_7 .
Між тим, листом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори № 1937/02-14 від 30.10.2020 року повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_3 , з підстав того, що при перевірці державним нотаріусом фактів наявності спадкового майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2012 року, справа № 1505/1443/2012, що набрало чинності 12.07.2012 року.
Вказано також, що оригінал даного судового рішення міститься в матеріалах справи та надісланий до ЄДРСР за № 25272916.
Відтак, адвокат Плотнікової О.А. звернувся із заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вимогою видати копію рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.07.2012 року по цивільній справі № 1505/1443/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Так, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано належним чином оформлену копію рішення суду у справі № 1505/1443/2012 від 02.07.2012 року, з якого вбачається, що спір розглядався між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності щодо іншого нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_5 .
Вказане певним чином поставило під сумнів правдивість даних та законність набуття ОСОБА_2 спірної квартири АДРЕСА_3 , що викликало необхідність звернення до суду з цього питання, в результаті чого адвокату Плотнікової О.А. була надіслана відповідь за № 5/3199/21вих/1505/1443/2012/ 08.02.2021 року про те, що в період з 2011 року до теперішнього часу Білгород-Дністровським міськрайонним судом не розглядався позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Натомість факт наявності у власності ОСОБА_2 згідно рішення суду № 1505/1443/2012, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 02.07.2012 року квартири АДРЕСА_3 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208052868 від 04.05.2020 року.
У відповідь на запит суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 232/2009 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з якої зокрема вбачається, що вона відкрита на підставі заяви ОСОБА_1 , доньки померлого, яка своєю заявою № 538 прийняла спадщину на усе майно померлого.
Також наявна заява іншого спадкоємця ОСОБА_7 про прийняття спадщини.
Крім того, нотаріусом з метою встановлення спадкового майна було здійснено запит до Бюро технічної інвентаризації, з якого листом за № 1391 від 08.10.2020 року надійшла відповідь, що підтверджує факт належності квартири АДРЕСА_3 саме ОСОБА_3 /станом на дату 31.12.2012 року/.
Вказане також спростовує законність набуття 02.07.2012 року права власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_2 .
Крім того, з надісланих на виконання ухвали суду матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_6 вбачається наявність оригіналів документів підставності перебування у власності спірної квартири за ОСОБА_3 , а також проведення поточних змін із внесенням технічних характеристик саме власником ОСОБА_3 .
Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.
Правилом частини першої статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову.
Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно.
Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння.
Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.
Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними.
Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором.
Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.
Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду.
Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
В ході розгляду справи достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами законність набуття у власність ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 .
Крім того, можливо з точністю стверджувати, що воно вибуло з його володіння поза його волею, іншим шляхом, а саме на підставі рішення суду, адже після отримання з суду дійсних документів виявилось незаконність набуття у власність відповідачем такого майна.
Також судом враховується, що позивач має усі права власника на дану квартиру /у розмірі належної їй частки/ , адже є спадкоємицею за законом до майна ОСОБА_3 .
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.
Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння.
Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Суд, керуючись тим, що позивач довіла належним чином, що спірна квартира вибула з володіння поза волею власника та встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на відчуження спірної квартири, виявивши незаконність набуття у власність ОСОБА_2 , за неіснуючим рішенням суду, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову.
Вибуття майна з володіння власника ОСОБА_3 на підставі судового рішення, яке не існує, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 вибуло з володіння власника, ОСОБА_3 поза його волею, тобто він не здійснював волевиявлення, спрямованого на передачу права власності на це майно, не був стороною будь-якого правочину щодо цього майна, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намір відчужити дане майно та не уповноважував жодних осіб з приводу продажу майна.
Верховний суд у Постанові від 30.01.2018 року у справі № 756/5793/15-ц, не відступаючи від правових позицій Верховного суду України, викладених у постановах: № 6-107 цс 12 від 7 листопада 2012 року, № 6-348 цс 15 від 10 червня 2015 року, № 6-67 цс 15 від 13 травня 2015 року зазначив, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.
Таким чином, вказана квартира вибула з власності ОСОБА_3 поза його волею, тобто на підставі рішення суду.
В той же час, та обставина, що вказане рішення не існувало є беззаперечною підставою для витребування майна у набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.
Таким чином, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_6 підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Отже, рішення суду про витребування майна з незаконного володіння є достатнім та ефективним способом захисту та забезпечить відновлення порушеного права.
За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області в частині витребування майна є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенні у повному обсязі.
Між тим, суд при задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння виходить з того, що його склад та загальна площа достовірно наведена у технічному паспорті, у листі КП «БТІ» № 1391 від 08.10.2020 року та інформації, що наявна в матеріалах інвентаризаційної справи на спірне нерухоме майно.
Вирішення питання щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У сенсі розуміння ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стосовно вимог про стягнення судового збору, то суд вважає за доцільне їх стягнення саме з ОСОБА_2 , яка незаконним шляхом набула у власність спірне майно, адже до Шабівської сільської ради загальна частина позову не заявлялась, тому невірним буде і стягнення такого у солідарному порядку.
Керуючись ст.ст.15, 16, 317, 321, 328, 387,388, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про витребування майна задовольнити частково.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме : квартиру АДРЕСА_3 , що складається в цілому: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-санвузол,5-балкон, загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 18 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,20 грн, згідно квитанцій/за подання позовних вимог та забезпечення позову/.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Шабівська сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області, місцезнаходження: с. Шабо, вул. Центральна, 63 Білгород - Дністровського району Одеської області.

Повний текст рішення складений 10 червня 2021 року.

Суддя: