РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Одеса Справа № 522/14673/20

Провадження № 2/522/959/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

09.09.2020 р. до суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею було укладено кредитний договір №014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 140000,00 доларів США строком до 25 грудня 2016 року. В цей же день, а саме 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Горецькою В.М., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавець (позивач по справі) передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

13.11.2018 року Київським районним судом м.Одеси відмовлено у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову..

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 30.07.2020 року ПНОМНО Гордою І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53383135, а саме було здійснено реєстрацію права власності на об`єкт іпотеки згідно договору про відступлення права вимоги від 29.05.2020 року, а саме ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 27.07.2021 року.

Таким чином, позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію незаконним, оскільки воно суперечить нормам законодавства та здійснено з порушенням положень Договору іпотеки, встановленого для даної процедури.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.10.2020 року.

05.10.2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда І.В. надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що як вбачається із доданої до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 219573179 від 08.08.2020, ОСОБА_2 для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки надіслано на адресу позивача два рекомендованих поштових відправлень з періодичністю один місяць та один день з вимогою про усунення порушення зобов`язання, які повернулися відправнику; надано для проведення державної реєстрації висновок про вартість спірної квартири, складений 27.07.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Росла»; надано для проведення державної реєстрації акти приватного виконавця, рапорт старшого ДОП Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, які містяться в реєстраційній справі 101, та які свідчать про те, що спірна квартира не є місцем постійного проживання позивача.

Крім того вказує, що доводи позивача про те, що нею прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості позичальника та фактичну вартість предмету іпотеки взагалі не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на будь-яких нормах закону.

Таким чином зазначає, що ОСОБА_2 дотримано всі вимоги, встановлені діючим законодавством для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

08.10.2020 року у зв`язку із знаходження судді Кузнецової В.В. на лікарняному судове засідання відкладене на 23.11.2020 року.

23.11.2020 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача судове засідання відкладене на 21.01.2021 року.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та відкладено судове засідання на 02.03.2021 року.

02.03.2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів судове засідання відкладене на 01.04.2021 року.

01.04.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горди І.В. судове засідання відкладене на 26.04.2021 року.

Крім того, 01.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем до позовної заяви не було приєднано відповідних доказів на підтвердження обставин вказаних у позовній заяві. Також немає посилань на те, що докази не були надані з об`єктивних причин та позивач здійснила необхідні дії для отримання цих доказів.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 24.05.2021 року.

24.05.2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 31.05.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову.

ПНОМНО Горда І.В. вернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі.

Дослідивши обставини справи та докази надані учасниками справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0077/82/68699, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 140 000,00 доларів США строком до 25.12.2016 року.

Крім того, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Горецькою В.М., відповідно до якого з метою забезпечення кредитного договору Іпотекодавець (позивач по справі) передала в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 137,1 кв.м., у тому числі житловою площею 68,3 кв.м.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.4. ст. 4 звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, у безперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом п. 4.5 ст. 4 у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за ним та/або Кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Право вимоги за указаними кредитним договором № 014/0077/82/68699 та договором іпотеки, укладеними 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , переуступлене ОСОБА_2 , що підтверджується договором про відступлення прав за договором іпотеки від 25.05.2020 року.

З вказаного договору про відступлення прав за договором іпотеки вбачається, що у звязку з укладеним Сторонами Договору відступлення прав вимоги №29-05/20/5 від 29 травня 2020 року за Кредитним договором 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ») Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки б/н від 25 грудня 2006 року до Кредитного договору 014/0077/82/68699 від 25 грудня 2006 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 »), як іпотекодержателем, та посвідчений 25 грудня 2006 року ПНОМНО Горецькою В.М., за р.№9357.

02.06.2020 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_7 вимога про повернення ОСОБА_2 , як новому кредитору, всю наявну заборгованість за Кредитним договором, яка складає 402257,36 грн, що еквівалентно 10 823 096,30 грн.

Крім того, вимогою повідомлено, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 календарних днів, починаючи з дня отримання вимоги, відповідно до розділу 4 Договору іпотеки та внесення змін до нього, посвідчених ПНОМНО Горецькою В.М. 25.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №9357, та 14.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1006, відповідно, вона, як Іпотекодержатель, буде звертати стягнення на предмет іпотеки та одержувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , як Іпотекодавцю, на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого ПНОМНО Горецькою В.М. 14.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за №11915, відповідно до положень ст.ст. 36, 27 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, в порядку п. 4.5. Договору іпотеки з урахуванням змін.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вказана вимога ОСОБА_2 повернута з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно акту приватного виконавця від 03.07.2020 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 фактично не мешкає більше 2-х років.

27.07.2020 року ОСОБА_2 звернулася до ПНОМНО ОСОБА_8 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

30.07.2020 року ПНОМНО Гордою І.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.07.2020 року 19:39:05 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Так, правовідносини пов`язані із зверненням стягнення на іпотечне майно та захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України від 2003 року № 435-IV ( далі ЦК ) та Законом України « Про іпотеку» 2003 року № 898-IV ( далі Закон 898-ІV).

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ( ч.1 ст. 572 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 р. по справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 5 Іпотечного договору не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов. На момент підписання Іпотечного договору, сторони не могли визначити істотні умови застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з об`єктивних причин. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення і т.п.

Таке повідомлення й фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи, що укладений ОСОБА_1 з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, право вимоги за яким перейшло до ОСОБА_2 , містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя внаслідок невиконання основного зобов`язання забезпеченого іпотекою; перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодавцям в узгодженому сторонами договору порядку направлялась письмова вимога про усунення порушення, яка була направлена ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 надано державному реєстратору всі передбачені на той час документи щодо реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, суд дійшов висновку про правомірність прийняття оспорюваного ОСОБА_1 рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та відсутність суттєвих порушень, які б могли вплинути на набуття іпотекодкержателем права власності на предмет іпотеки.

Щодо твердження позивача, що на сьогоднішній день на розгляді в Одеському апеляційному суді знаходиться справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, але не зважаючи на це кредитором було звернуте стягнення у позасудовому рядку, суд вважає за необхідне зазначити наступне..

Вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист, і не впливає на можливість особи звернутися до суду.

Здійснення захисту права іпотекодержателя одночасно на підставі виконавчого напису та на підставі рішення суду є можливим, оскільки чинним законодавством не заборонено одночасне застосування кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом, до повного задоволення вимог іпотекодержателя по основному зобов`язанню.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 17.09.2020 р. по справі №751/3248/17.

Щодо посилання позивача на порушення державним реєстратором - приватним нотаріусом вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так зазначеною статтею Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та наданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу документів, відповідні вимоги у встановленому законом порядку направлялися на адресу ОСОБА_1 .

Таким чином порушення ПНОМНО ОСОБА_8 вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у даному випадку не було.

Що стосується посилання позивача на те, що вказані вимоги Позивачем не отримані та були повернуті відправнику, слід зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , згідно з частиною другою статті 18 якого перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) , визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Так, згідно п. 61 п.п. 2 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються:

1. засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

2. засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

3. засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

4. засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Таким чином, враховуючи надані приватним нотаріусом докази - ніякого порушення у даному випадку не було. Державна реєстрація відбувалася у повній відповідності до вимог вказаних нормативних актів.

При цьому посилання позивача на позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 11.04.2017 р. у справі № 822/864/15 та від 12.04.2017 р. у справі № 822/862/15 не заслуговують на увагу, оскільки вони були обґрунтовані нормами попередніх редакцій постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, а на момент державної реєстрації був чинним пункт 61 Порядку, який діяв у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2020 року №189 та набув чинності з дня опублікування, тобто з 06.03.2020 року.

Доводи позивача щодо обов`язковості оцінки іпотечного майна, також спростовані матеріали справи, так як згідно копій документів, наданих на виконання ухвали суду від 21.01.2021 року, ПНОМНО ОСОБА_8 було надано звіт, виконаний ТОВ «Росла».

Щодо доводів позивача про порушення ОСОБА_2 вимог ст. 517 Цивільного кодексу України, що полягало у неналежному повідомленні позивача про заміну кредитора, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 02.06.2020 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_7 вимога про повернення ОСОБА_2 , як новому кредитору, всю наявну заборгованість за Кредитним договором, яка складає 402257,36 грн, що еквівалентно 10 823 096,30 грн, в якій також наявне повідомлення, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 календарних днів, починаючи з дня отримання вимоги, відповідно до розділу 4 Договору іпотеки та внесення змін до нього, посвідчених ПНОМНО Горецькою В.М. 25.12.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №9357, та 14.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1006, відповідно, вона, як Іпотекодержатель, буде звертати стягнення на предмет іпотеки та одержувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , як Іпотекодавцю, на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого ПНОМНО Горецькою В.М. 14.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за №11915, відповідно до положень ст.ст. 36, 27 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, в порядку п. 4.5. Договору іпотеки з урахуванням змін, що підтверджується відповідною накладною від 02.06.2020 р. ТОВ «Спецкур`єр» з описом вкладення.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вказана вимога ОСОБА_2 повернута з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, ніякого порушення з боку ОСОБА_2 вимог ст. 517 ЦК України не було.

Доводи позивача щодо проживання у квартирі двох неповнолітніх дітей та на те, що квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1.1. договору Іпотеки від 25.12.2006 р. на момент його укладення правочин не порушував прав малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей та інших членів сім`ї, які за законом мали право користування зазначеною в договорі квартирою, а також на житловій площі предмету іпотеки не проживали, не зареєстровані малолітні та/або неповнолітні діти та будь-які інші особи, яких за законом Іпотекодавець повинен був утримувати.

Згідно п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, яка діяла на момент набуття права власності на вказане майно ОСОБА_2 ) протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно:

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

При цьому будь-яких доказів до позовної заяви на підтвердження вказаних обставин Позивачем не надається.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Таким чином позивачем не доведено, що спірне житло використовується нею як місце постійного проживання і що у неї у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горда Ірини Володимирівни (м.Одеса, вул. Пастера, 36) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 09.06.2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова