САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2023/20
Провадження №2/726/68/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третьої особи: Державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Наталії Дмитрівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , третьої особи: Державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування позову вказує, що 07 березня 2018 року державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дочці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається із житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 , який значиться за ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого за заповітом, посвідченим Козак В.С., державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори, 24 березня 1981 року, за реєстровим № 452, була його дружина - ОСОБА_6 , яка своєчасно прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і також померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує на те, що вищезазначене спадкове майно належить ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 30 квітня 2004 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, взамін втраченого свідоцтва №784 про право власності, виданого 08 вересня 1950 року Житловим Управлінням Чернівецького Міського Відділу Комунального господарства, зареєстрованого у Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації, 06 травня 2004 року, в реєстрову книгу №7, сторінки 115, за номером запису 345, та присвоєно реєстраційний номер 5734656.

Посилається на те, що він, ОСОБА_4 являється сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що є відповідний запис в свідоцтві про народження. Після смерті ОСОБА_7 , його вітчима, він переїхав жити до своєї матері ОСОБА_6 АДРЕСА_1 . Мати похилого віку, хворіла та потребувала стороннього догляду, тому він змушений був проживати біля неї, доглядати та допомагати у веденні домашнього господарства (довідка квартального комітету Садгірського району міста Чернівці № 309 від 08.08.2015 року додається). Догляд за мамою здійснював разом з дружиною, ОСОБА_1 .

Крім цього вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 його матір померла і після смерті він, будучи спадкоємцем за законом після смерті матері фактично проживаючи разом з нею на день смерті, і продовжував проживати за адресою АДРЕСА_1 , тому є таким, що прийняв спадщину.

Посилається на те, що в нього виникла необхідність реалізувати спадкові права після смерті матері. У зв`язку з цим, він звернувся в 2015 році до нотаріуса для здійснення процедури оформлення спадщини в порядку спадкування за законом.

Вказує на те, що 22.07.2015 державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до постанови свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 неможливо, так як вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, оскільки: 1) протягом шестимісячного строку з для відкриття спадщини особисто не подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини або про відмову від неї; 2) не надав державній нотаріальній конторі доказів, що він прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем, на день відкриття спадщини. У нотаріуса йому стало відомо, що його мати - ОСОБА_8 , 30 вересня 2003 року склала заповіт на свого онука - ОСОБА_9 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, так і не прийняв спадщину. Отже, дане спадкове майно переходить до спадкоємців першої черги за законом. ОСОБА_9 відповідно до довідки ЖКГ Чернівецької міської ради №5361 від 07.09.2015 проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

В позові посилається, що у його матері є дочка ОСОБА_5 , що проживає по АДРЕСА_2 , яка 18 вересня 2015 року подала заяву в Другу чернівецьку державну нотаріальну контору про прийняття спадщини від їхньої матері. 07 березня 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_5 після смерті матері - ОСОБА_6 .

Крім цього, в позові вказує на те, що на день смерті ОСОБА_6 проживала та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , про що і мається запис в довідці ЖКГ Чернівецької міської ради №4015.

Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 07 березня 2018 року Державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Наталією Дмитрівною, у спадковій справі №58 (2015 рік), видане на спадкове майно, після смерті ОСОБА_6 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається із житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та надали суду пояснення згідно позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог, представник подав до суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що ОСОБА_4 звертався з позовом до Садгірського районного суду м.Чернівці для встановленням факту прийняття ним спадщини, визнання Відповідача таким, що спадщину не прийняв, та визнання за ним права власності на спадкове майно, в цьому позові йому було відмовлено. Вважає, що позовна вимога у даному позові є похідною від встановлення факту прийняття спадщини за якою Позивачу відмовлено судовим рішенням, а тому відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Третя особа в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт недійсності правовстановлюючого документу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7 . За життя, а саме 24.03.1981 року, останній склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_10 . Після смерті чоловіка остання продовжила проживати у вказаному вище будинку, та фактично вступила в управління спадковим майном. За життя остання не переоформила правовстановлюючі документи на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та не оформила право власності на нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 . За життя, а саме 30.09.2003 року, остання склала заповіт, яким заповіла все своє майно, все те що буде їй належати на день смерті, чи те на що вона буде мати право на день смерті онуку ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 при цьому за життя право власності на спадкове майно не переоформляв. Також встановлено, що у померлої було двоє дітей: сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (мати ОСОБА_9 )

Судом встановлено, що згідно з досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи, вбачається, що спадкоємцем за законом, який прийняв спадкове майно, є донька померлої - ОСОБА_5 (спадкова справа, а.с. 44,55).

Крім цього встановлено, що іншим спадкоємцем є син померлої - ОСОБА_4 , який пропустив строк подачі заяви для прийняття спадщини (спадкова справа, а.с. 55).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті, у зв`язку з пропуском строку подання заяви на прийняття спадщини та ненадання доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (спадкова справа, а.с. 17).

Судом встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області справа №726/106/16 від 25.09.2017 р. у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено, у звязку з невідповідністю позовних вимог передбаченим цивільним законодавством способам захисту цивільних прав.

Також вказаним рішенням відмовлено у позовних вимогах позивача стосовно визнання права власності на спадкове майно, оскільки вона є взаємозалежним від факту прийняття спадщини спадкоємцем, у звязку з ненаданням позивачем належних та допустимих доказів про прийняття ним спадщини в установлений законом строк після смерті матері.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є похідною вимогою від встановлення факту прийняття спадщини за якою спір вирішено та позивачу відмовлено, рішення набрало законної сили та дані обставини були вже досліджені судом і не потребують додаткового доказування.

Крім цього Позивач під час розгляду справи Позивач стверджував, що вступив в управління спадковим майном, про що свідчить наявність платіжних документів, які підтверджують факт сплати ним платежів на утримання будинку який належав спадкодавцю ОСОБА_6 .

З даного приводу слід зазначити наступне.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (чинної на момент вчинення нотаріальної дії) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на довідку №309 від 08.08.2015 р. органу самоорганізації населення Садгірського району м.Чернівці яка доводить, що на момент смерті матері він тимчасово (час від часу) проживав у спірному господарстві, а отже вступив в управління спадковим майном.

Однак згідно з вимогами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначена довідка не є підтвердженням фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, а, отже, є неналежним доказом прийняття позивачем спадщини, оскільки видана неналежним органом.

Крім цього не знайшло свого підтвердження і посилання позивача на факт сплати платежів на утримання житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належав матері Позивача ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки з досліджених в судовому засіданні абонентних книжок по рахунках за електроенергію зазначено, що платниками є ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Відповідно до ст. ст. 534, 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини, Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивач вказані вимоги ЦПК не виконав та не довів обставини, на які він посилається в позові як на підставу своїх вимог.

Доказів тому, що Позивач ОСОБА_4 проживав на момент смерті ОСОБА_6 у спірному господарстві, так само як і факт вступу в управління спадковим майном, не доведено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 524, 527, 534, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) ст.ст. 1233, 1234, 1261, 1268, 1270 прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третьої особи: Державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Наталії Дмитрівни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення виготовлено у повному обсязі 23.04.2021 року.

Головуючий суддя Л. В. Байцар