КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5428/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року місто Київ

справа № 761/11857/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути на свою користь з:

ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто»:

матеріальну шкоду у розмірі 107825,82 грн.;

витрат за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1900 грн.;

витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн.;

з ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пеню в розмірі 1074,18 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 10 липня 2019 року о 16.41 годині на а/д Київ-Чоп 106 км ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , з бортовим причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком перестроювання не переконався в його безпечності та не надав дорогу транспортному засобу, що рухався попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказував, що відповідно до Звіту №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу від 10 липня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 складає 207825,82 грн.

Зазначав, що його автомобіль «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «ПРОСТО-страхування», а автомобіль «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до полісу №АО3237468.

Посилався на те, що ПрАТ «ПРОСТО-страхування» сплатилойому 100000 грн. страхового відшкодування, що підтверджується страховим актом №138346 від 14 серпня 2019 року.

Вказував, що з метою відшкодування решти матеріальної шкоди, він звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», однак листом від 30 березня 2020 року страхова повідомила, що відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування, оскільки остання здійснила страхове відшкодування на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» у розмірі 100000 грн.

Зазначав, що оскільки ОСОБА_3 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» та використовував автомобіль «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 в службових цілях, а тому вважає, що відповідач ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» має відшкодувати суму збитку з вирахуванням суми страхового відшкодування, що становить 107825,82 грн.

Вказував, що ним також було сплачено 1900 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи.

При цьому, позивач посилаючись на ч.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повинна сплатити пеню за прострочення платежу на 7 місяців за період з 11 липня 2019 року по 06 лютого 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що виходячи з положень ст.1172 ЦК України та практики Верховного Суду вбачається, що у даних спірних правовідносинах позивач у спорі зобов`язаний довести не сам факт належності автомобіля «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто», а тільки те, що шкоду завдано внаслідок протиправного діяння, яке виникло безпосередньо під час виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків, що і було доведено позивачем наданням до суду таких доказів як постанова Зміївського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року та лист-відповідь вих. №44 від 09 серпня 2019 року.

Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги і не надав належної оцінки доводам та доказам сторони позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки позивачем не надано доказів, що власником автомобіля «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 є відповідач ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто».

Колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2019 року о 16.41 годині на а/д Київ-Чоп 106 км ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , з бортовим причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком перестроювання не переконався в його безпечності та не надав дорогу транспортному засобу, що рухався попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Автомобіль «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.

У вказаних постановах зазначено, що ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.10.1, 10.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Звіту №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу від 17 липня 2019 року, складеного оцінювачем ТОВ «Пасат Консалтинг груп» ОСОБА_5 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 складає 207825,82 грн.

Автомобіль «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на підставі полісу добровільного страхування серії PVP.S №1901506 від 15 травня 2019 року (договір КАСКО), з лімітом відповідальності 100000 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування та 14 серпня 2019 року страхова виплатила ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. на підставі страхового акту №138346 від 14 серпня 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу №АО3237468, страхувальник: ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 100000 грн.

ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з претензією щодо відшкодування збитків зі сплати страхового відшкодування.

11 січня 2020 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР003249 від 11 січня 2020 року.

З метою відшкодування решти суми матеріального збитку, 10 лютого 2020 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 30 березня 2020 року №19/253254 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомила ОСОБА_1 що у них відсутні підстави для виплати йому страхового відшкодування, оскільки відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в розмірі 100000 грн., яке було останнім виплачено ОСОБА_1 за договором КАСКО.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивач отримав страхове відшкодування в сумі 100000 грн., яка була передбачена договорами страхування, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 1074,18 грн.

Щодо вимог позивача про відшкодування майнової шкоди, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з листа ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» від 09 серпня 2019 року №44 ОСОБА_3 на 10 липня 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» та використовував автомобіль «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 в службових цілях в момент виникнення ДТП.

У листі також зазначено, що ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» не має у власності автомобіль «МАН», д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статті 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За змістом п.22.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортну пригоду 10 липня 2019 року було вчинено ОСОБА_3 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків з ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» та автомобіль «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 останній використовував у службових цілях в момент виникнення ДТП, що не заперечувалося відповідачем ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто».

Спричинення шкоди користувачем майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, отже, не перебування автомобіля «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 саме у власності ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» не звільняє останнього від відшкодування шкоди, завданої його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, в зв'язку з чим рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, було надано Звіт №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу від 17 липня 2019 року, складеного оцінювачем СОД ТОВ «Пасат Консалтинг груп» ОСОБА_5 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_3 складає 207825,82 грн.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Згідно з ст.5 зазначеного Закону, суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Статтею 7 Закону передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст.12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п.п. д) п.1.4 Наказу МЮУ фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Таким чином, аналіз даної норми права дає можливим дійти до висновку про те, що належним підтвердженням розміру оціненої шкоди є звіт або акт оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідач ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» у доповненнях до заперечень проти позовної заяви вказував на те, що товариство ставить під сумнів розмір матеріальної шкоди, який визначений ТОВ «Пасат Консалтинг груп», оскільки сума матеріальної шкоди, яка зазначена у Звіті ТОВ «Пасат Консалтинг груп» дуже відрізняється від суми матеріальної шкоди, яка зазначена у калькуляції №138346 від 29 липня 2019 року, зробленої ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Також до заперечень було надано акт огляду транспортного засобу від 11 липня 2019 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Однак, вказана калькуляція №138346 від 29 липня 2019 року та акт огляду транспортного засобу від 11 липня 2019 року, зроблені ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки як вбачається з акт огляду транспортного засобу від 11 липня 2019 року ОСОБА_1 не ознайомлювався з даним актом, так як відсутній його підпис на акті та відповідно відсутні дані про те, що останній погодився з переліком пошкоджень його автомобіля, які зазначені в даному акті.

Крім того, Звіт №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу, був складений оцінювачем СОД ТОВ «Пасат Консалтинг груп» ОСОБА_5 17 липня 2019 року, а калькуляція №138346 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» зроблена 29 липня 2019 року

При цьому, ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» не погоджуючись зі Звітом №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу від 17 липня 2019 року, складеним оцінювачем СОД ТОВ «Пасат Консалтинг груп» ОСОБА_5 у суді першої інстанції клопотань про призначення по справі експертизи не заявляло.

Таким чином, колегія суддів бере до уваги Звіт №16/07-ТЗ про вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу від 17 липня 2019 року, складений оцінювачем СОД ТОВ «Пасат Консалтинг груп» ОСОБА_5 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18).

Оскільки ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило на користь позивач суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн., а відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» на користь ОСОБА_1 різниці між вартістю матеріального збитку, завданого позивачу на момент ДТП та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 107825,82грн. (207825,82грн. (вартість матеріального збитку) - 100000 грн. (розмір страхової виплати ПрАТ «ПРОСТО-страхування»).

Посилання ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» на те, що його не було повідомлено про огляд автомобіля колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Тобто вказані вимоги не є обов`язковими та визначаються на розсуд замовника дослідження.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за послуги зі складання Звіту сплатив 1900 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №16/07ТЗ від 16 липня 2019 року.

Отже, витрати за послуги з проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1900 грн. також підлягають стягненню з відповідачаТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» на користь позивача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» на його користь витрати на правову допомогу.

Згідноз ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шимко А.О. було укладено договір №67/19 про надання правової допомоги, згідно умов якого виконавець зобов`язався надати клієнту правову допомогу.

У п.3.2 договору визначено, що за послуги замовник сплачує виконавцю наступну винагороду: 5500 грн. представництво у судах міста Києва у справі про адміністративне правопорушення, ведення справи щодо отримання страхового відшкодування, складання позовної заяви у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем була надана: копію договору №67/19 про надання правової допомоги, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №2 на суму 5500 грн., копію акту приймання-передачі послуг від 28 січня 2020 року, в якому зазначено, що виконавець здав, а замовник прийняв послугу - складання позовної заяви про відшкодування шкоди 10 годин, що становить 5500 грн.

Відповідачі будь-яких заперечень щодо обсягу наданих послуг та розміру витрат на правову допомогу не надали.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача ТОВ «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто» на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір, сплачений за подачу позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 2742,58 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5445,55 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-логістична компанія «СІБ Авто», місцезнаходження: місто Харків, вул. Пушкінська, 32, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 на відшкодування матеріальної шкоди 107825 грн. 82 коп., витрати за складання звіту у розмірі 1900 грн., судовий збір у розмірі 2742 грн. 58 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5445 грн. 55 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення пені у розмірі 1074 грн. 18 коп. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: