Справа № 369/9177/20
Провадження № 2-о/761/227/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Когут Є.О.,

за участі

представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вона з ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час їх спільного проживання ОСОБА_2 вчиняв щодо неї насильство, висловлювався нецензурною лайкою, принижував, завдавав тілесних ушкоджень, погрожував вбивством. Постійні сварки збоку ОСОБА_2 та його агресивна поведінка стали підставою розірвання між ними шлюбу. 07.11.2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона з сином проживають окремо від ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_2 весь час переслідує її, ходить за нею на роботу, переслідує сина на спортивних секціях, басейні, які вони з сином відвідую. ОСОБА_2 придбав квартиру поряд з нею, на сусідній вулиці. Він періодично вривається до неї в домівку, без запрошення в будь-який час коли йому заманеться, влаштовує сварки та погрожує їй фізичною розправою. За останні роки вона неодноразово зверталась до поліції, а саме: викликала поліцію 14.07.2017; подавала заяву №6525 від 22.09.2019; викликала 15.05.2020; викликала та писала заяву № 7257 від 09.07.2020. Однак, поліція їх не захистила.

Син, котрий є свідком всіх сварок, боїться батька ( ОСОБА_2 ) та просить його захистити, не пускати батька в помешкання та не віддавати його батьку в «батьківський день». Син дуже ранима дитина, він важко переживає візити та дзвінки ОСОБА_2 . Сину неодноразово надавалась медична та психологічна допомога, в зв`язку з перенесеним ним стресом. ОСОБА_2 не зважає на психо-емоціональний стан сина, продовжує їх переслідувати, поводитись дуже агресивно, постійно її залякує. Вона боїться за її та сина життя. Останні декілька років вона з сином живе в постійному страху, кожен візит ОСОБА_2 є стресом для неї та дитини.

З огляду на зазначене вважає, що вона з сином є особами, які зазнали домашнього насильства.

Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вчиненого по відношенню до неї та захистити сина у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» просить застосувати обмежувальний припису вигляді заборони ОСОБА_2 .

- наближатися на 1 км. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, спортивних секцій, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якщо вона за власним бажанням вирішу перебувати з сином у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та сином ОСОБА_7 ;

- обмежити спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_8 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2021 заяву про видачу обмежувального припису направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 року матеріали справи було передано для розгляду судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2021 відкрито провадження у справ та справа призначена до судового розгляду.

08.07.2021 через канцелярію суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на заяву ОСОБА_4 , в яких він просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки вважає, що викладені в ній обставини щодо того, що він принижував ОСОБА_4 , завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував вбивством, переслідує її весь час не підтверджується жодними доказами. Вони між собою досягли згоди, щодо місця проживання сина та участі батька у вихованні дитини та його утримання. Натомість ОСОБА_4 вже майже рік чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином у зв`язку з чим він звертався до органів Національної полюції, до служби у справах дітей та намагався вести переписку з ОСОБА_4 . На момент розгляду справи він не знає за якою адресою та з ким проживає його син, через неправомірні дії ОСОБА_4 він позбавлений спілкування з сином. Вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підтверджена жодним доказом.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 - проти задоволення заяви заперечував просив відмовити в її задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи дослідивши письмові докази, які знаходяться у справі, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03.05.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с 14).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2017 було задоволено спільну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. Рішення набрало законної сили 18.11.2017.

В рішенні суду зазначено, що подружнє життя між ними не склалось через протилежність поглядів на життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Вони досягли письмової угоди щодо визначення місця проживання та участі батьків у виховані спільної дитини.

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

28.07.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору цього, батько має право за попереднім погодженням з матір`ю і враховуючи бажання дитини та з урахуванням її стану здоров`я зустрічатися на території України (місце проживання матері) кожної останньої неділі місяця з 14:00 години до 17:00 години, у присутності матері. За попередньою домовленістю з матір`ю, батько має право самостійно забирати сина з помешкання матері в неділю з 14:00 годин та зобов`язується повернути сина того ж дня (в неділю) в помешкання матері не пізніше 17:00 годин. Сторони можуть, за взаємною згодою, визначити додаткові дні для побачення батька з дитиною, але обов`язково з врахуванням інтересів дитини, стану здоров`я та без відриву від навчального процесу, спортивних секцій, гуртків чи інших заходів виховного характеру.

Відповідно до п.п. 2.2.1. п. 2.2 вказаного вище договору, батько має право спілкуватись з сином в інший час, ніж визначено в розділі 1 договору. У кожному такому випадку сторони повинні завчасно узгодити місце, час та тривалість спілкування з батьком.

Разом з цим судом встановлено, що 26.07.2020 ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області (звернення № 8527 від 26.07.2020) з приводу, того що колишня дружина перешкоджає йому в побаченні з дитиною, що підтверджується довідкою інспектора ювенальної превенції Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 21.09.2020 з повідомленням щодо перешкоджання ОСОБА_4 у побаченні з дитиною (звернення № 13080 від 21.09.2020).

15.10.2020 ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про встановлення місця проживання його сина, оскільки ОСОБА_4 з`їхала з помешкання, в якому проживала, телефони заблокувала та встановити де знаходиться його син, він не може. Просив допомогти зв`язатися з ОСОБА_4 .

Відповідно до відповіді Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 20.11.2020 № Н-6510/125/55/02-2020 на звернення ОСОБА_2 встановити фактичне місце проживання ОСОБА_4 та їх спільного сина не виявилось можливим.

29.10.2020 ОСОБА_2 звертався до директора Міського центру дитини з заявою, в якій просив провести переговори між ним та ОСОБА_4 за участю посередника з метою врегулювання конфлікту, який склався у зв`язку з тим, що йому не дозволяють бачитись з сином.

Крім цього, ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 29.11.2020 (звернення № 18179) та 31.01.2021 до Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області (звернення № 1956) з повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення з приводу того, що ОСОБА_4 перешкоджає батьку в побаченні з сином.

Проте відомості про злочин не були внесені до ЄРДР у зв`язку з тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачаються виключно цивільно-правові відносини (відповіді від 07.12.2020 №5555ВВП та від 04.02.2021 №ВВП339).

Заявник на підтвердження вчинення відносно неї насильства з боку ОСОБА_2 надала до матеріалів справи висновок експерта № 133 судової-медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування, внесеними до ЄРДР за № 000, наданий на підставі постанови слідчого СВ К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області від 20.07.2017. З вказаного висновку вбачається, що 14.07.2017 ОСОБА_4 звернулась до К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про те, що 14.07.2017 близько 18:30 год. чоловік ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження. Зі слів ОСОБА_4 : 14.07.2017 близько 17:50 чоловік душив її ліктьовим згином та пальцями, погрожував ножем. Кинув на дерев`яні сходи, навалився на неї та продовжував душити. Кидав нею об стіну та на підлогу. Чи втрачала свідомість чітко сказати не змогла. Експертизою встановлено, що отримані тілесні ушкодження ОСОБА_4 відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворились від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному у постанові терміну.

На підтвердження того, що син сторін у справі від агресивних дій ОСОБА_2 та їх постійного переслідування отримав психологічну травму заявницею надано висновок психологічного обстеження ОСОБА_6 від 10.07.2020, складений спеціалістом Олійник Н.М. Згідно вказаного висновку дитина під час спілкування про біологічного батька не згадала жодного разу, питання психолога про біологічного батька, викликали у дитини дискомфорт. За результатами спостереження та проведення психологічних текстів, спостерігається деякі ознаки нервового напруження та тривожності, особливо коли психолог згадував біологічного батька.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно з ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст.350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст.350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_4 посилалась на те, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї фізичне та психологічне насильство, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, 14.07.2017, 22.09.2019, 15.05.2020, 09.07.2020.

Суд вважає, що не впливає на сутність вирішення даного питання постанова Києво-Святошинського суду Київської області від 09.08.2017 у справі № 369/8410/17, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч. 1 КУпАП, надана ОСОБА_4 на підтвердження своїх вимог, оскільки з дня вчинення вказаного правопорушення та зверненням до суду з вказаною заявою минуло три роки, що не підтверджує вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 протягом проміжку часу про який зазначає заявниця в заяві.

Разом з цим, заявником не надано до матеріалів справи будь-яких інших даних про притягнення ОСОБА_2 за заявами від 14.07.20217, від 22.09.2020, 09.07.2020 до будь-якого виду юридичної відповідальності, а подання чи прийняття вказаних заяв не є підставою для видачі обмежувального припису.

Судом, з матеріалів справи встановлено, що між сторонами виник спір з приводу годин спілкування батька з сином, при цьому суд звертає увагу на те, що між сторонами укладений договір про участь батьків у вихованні дитини, який є діючим.

Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 та їх сина Макксима у розумінні Закону, а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 76-82, 89, 350-1-350-8, 353-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: