ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3166/21 Справа № 185/5156/20 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого судді Куценко Т.Р.
суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк,
на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и л а:
У липні 2020 року АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 13.08.2012 року у розмірі 27 127,39 грн. /а.с. 2-6/.
Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором.
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі /а.с. 83-84/.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права /а.с. 86-91/.
ОСОБА_1 не скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 13 серпня 2012 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 17-44), складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Відповідач внаслідок реєстрації шлюбу змінювала прізвище на « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».
З наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_5 станом на 20 квітня 2020 року складає 27 127,39 грн., з яких 1 299,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 453,88 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 25 374,33 грн. - пеня.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивач уклав кредитний договір з неповнолітньою на той час відповідачем, яка не мала право укладати такі угоди без згоди батьків, такої згоди матеріали справи не містять, тому позовні вимоги є безпідставними.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент заповнення анкети-заяви 13 серпня 2012 року відповідач мала неповну цивільну дієздатність (16 років).
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову з цих підстав, суд першої інстанції не врахував, що договір кредиту, укладений відповідно до анкети-заяви від 13 серпня 2012 року, ОСОБА_5 чи її батьками (заінтересовані особи) в порядку статті 222 ЦК України недійсним не визнаний та ніким неоспорений.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свій розсуд певну частину заборгованості за кредитним договором б/н від 13 серпня 2012 року, а саме: 27 127,39 грн., з яких 1 299,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 453,88 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 25 374,33 грн. - пеня.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
Так, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.
З матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої 13 серпня 2012 року ОСОБА_2 (а.с. 15) вбачається, що поля щодо виду картки, зазначення кредитного ліміту є пустими, тобто позивач не довів укладення сторонами саме кредитного договору, з тими істотними умовами, посилання на які міститься в позові.
Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.
З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за пенею, тоді як в анкеті-заявці підписаної позичальником відсутня інформація щодо нарахування неустойки.
При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 17-44) та Тарифи банку (а.с. 16), оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту, оскільки в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами та Тарифами банку позичальник була ознайомлена, підписуючи анкету-заяву від 13 серпня 2012 року, вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Також на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком позивачем було надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 13), в якій зазначено дату старту карткового рахунку 09 січня 2016 року та довідку про отримання кредитних карток (а.с. 14), в якій зазначено дату відкриття рахунку 28 грудня 2015 року, тоді як з позову вбачається, що кредитний договір сторони уклали 13 серпня 2012 року, тобто надані банком довідки не підтверджують отримання позичальником кредитної картки за договором, що є предметом розгляду даної справи, а навпаки спростовують вказані обставини.
Також, колегія суддів не може прийняти до уваги надану банком виписку з рахунку (а.с. 11-12), оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 13 серпня 2012 року, а наведені в ній номери кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено.
Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.
Враховуючи дані обставини суд позбавлений можливості визначити розмір кредитного ліміту, розмір відсотків передбачених ст. 625 ЦК України, який безпосередньо залежить від розміру заборгованості за кредитним лімітом, та розмір відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань.
З огляду на викладене, колегія судів приходить до висновку, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному.
Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.
Відповідно до положень частин першої, третьоїстатті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку (наприклад, із порушенням порядку допиту свідків).
Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.
Така позиція узгоджується з постановами Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі 598/1109/18, від 12 лютого 2020 року у справі 493/1538/16-ц, від 19 грудня 2020 року у справі 752/7693/17.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров