Справа № 496/5599/21
Провадження № 2/496/2245/21
У Х В А Л А

26 листопада 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву представника позивача адвоката Пижик Володимира Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу),-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу).

Разом з позовною заявою представник позивача надав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на: на земельну ділянку, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, у тому числі за угіддями: рілля - 0,044 га; 0,016 га - забудовані землі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237; номер запису про право власності/довірчої власності: 26056172, кадастровий номер :02:002:0086 з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 ; на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 451237, номер запису про право власності/довірчої власності: 26056666; опис обєкта: загальна площа 125,2 кв. м., житлова площа - 58,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що з 2008 по 2017 роки позивач проживав з відповідачем однією сім`єю. В період спільного проживання позивачем було укладено договір позики на суму в розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США 00 центів. Зазначені кошти було отримано та використано позивачем у інтересах сім`ї на придбання та ремонту нерухомо майна. Оскільки, запозичені кошти не було своєчасно повернуто «06» листопада 2017 року Кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з позивача. В період знаходження на розгляді даної справи, зазначений борг було погашено позивачем одноосібно. У зв`язку з чим, Кредитором було подано заяву до суду про відмову від позову та закриття провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 погасив борг повністю. 21.10.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідачем було подано позов про поділ майна. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов задоволено та визнано за Відповідачем право власності на 1/2 частини земельної ділянки та 1/2 частини садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, борг за договором позики від 12.09.2009 року був погашений позивачем одноосібно після розірвання шлюбу, тобто в 2020 році, а за відповідачем на підставі рішення суду було визнано право власності на 1/2 частини земельної ділянки та 1/2 частини садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у останнього виникає право на зворотню вимогу (регрес) частини заборгованості з Відповідача, яка становить 17000 доларів США. Предметом спору за зазначеним позовом, є стягнення частини боргового зобов`язання в порядку зворотної вимоги (регресу) до солідарного боржника. Ціна позову, про забезпечення якого просить заявник, становить суму у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на дату подачі даної заяви становить 450 749 (чотириста пятдесят тисяч сімсот сорок девять) грн. 90 коп. У позивача відсутнє бажання щодо продажу будинка, в якому останній проживає разом зі своєю сім`єю, в тому числі малолітньою дитиною, і в ремонт/відновлення якого було вкладено багато зусиль та коштів. Однак, у відповідача таке бажання дуже сильне, яке викликане неприязними відносинами з позивачем. Як стало відомо позивачеві дане нерухоме майно, ОСОБА_2 має наміри продати чим швидше через агентство нерухомості та/або інших невідомих йому осіб. Про зазначене позивачеві стало відомо від сторонніх осіб, які телефонували йому з періодичністю раз в тиждень з різних телефонних номерів та цікавилися питанням продажу/покупки майна. Тобто, на даний час відповідач, як власник 1/2 частини майна, активно здійснює пошук покупців, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить в подальшому майбутнє виконання рішення суду. Такі дії відповідача направлені на те, щоб якнайшвидше відчужити належну Відповідачеві 1/2 частини майна з метою неповернення позивачу коштів, а в разі наявності можливого рішення суду про стягнення з відповідача боргу - ухилитися та/або утруднити його виконання. Згідно наявної у позивача інформації, станом на сьогоднішній день у Відповідача взагалі відсутні будь-які доходи, відсутнє інше нерухоме майно, окрім Ѕ частини майна, на яке позивач просить накласти арешт. Відповідач ніколи не працювала та не отримувала офіційних доходів. Свого особистого нерухомого майна відповідач ніколи не мала. Необхідність накладення арешту на майно обґрунтовується тим, що наявна можливість відчуження/реалізації майна під час розгляду справи в суді. Позивачем подано позов про стягнення з відповідача боргу в розмірі 17 000,00 доларів США що є значно суттєвою сумою боргу. Зважаючи на це, та у разі відчуження майна, у випадку винесення судового рішення на користь позивача, зазначена обставина може ускладнити чи зробити неможливим виконання такого рішення через фактичне відчуження майна відповідачем єдиного майна і відсутністю будь-яких доходів та тим більше бажанням працювати. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як відсутність арешту на майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, оскільки існує реальна можливість його відчуження, що суттєво ускладнять виконання рішення суду в разі задоволення позову та/або зробить його виконання неможливим. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд вважає, що в заяві про забезпечення позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективногомеханізмузахисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на позивача.

У заяві представник позивача вказує, що як стало відомо позивачеві спірне нерухоме майно, ОСОБА_2 має наміри продати чим швидше через агентство нерухомості та/або інших невідомих йому осіб. Про зазначене позивачеві стало відомо від сторонніх осіб, які телефонували йому з періодичністю раз в тиждень з різних телефонних номерів та цікавилися питанням продажу/покупки майна На даний час відповідач, як власник майна, активно здійснює пошук покупців даного нерухомого майна, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду. Такі дії відповідача направлені на те, щоб якнайшвидше відчужити належну відповідачу 1/2 частини майна з метою неповернення позивачу коштів. На підтвердження вказаних обставин, представником позивача не надано доказів того, що відповідач активно здійснює пошук покупців вказаного нерухомого майна та посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження намірів відповідача ухилятися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що вказані обставини справи, які мають важливе значення для справи, можуть бути з`ясовані лише у судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у заяві наведені лише припущення щодо імовірності продажу спірного нерухомого майна, на підтвердження вказаних представником позивача обставин жодних доказів не надано.

Керуючись ст. ст.150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Пижик Володимира Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 26 листопада 2021 року.

Суддя О.П. Галич