Справа № 683/3334/21
У Х В А Л А

19 листопада 2021 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Андрощук Є.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівського міжшкільного навчально-виробничого комбінату про визнання наказу незаконним та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи,

встановив:

10 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Старокостянтинівського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, в якому просить:

визнати незаконним та скасувати наказ директора Старокостянтинівського міжшкільного навчально-виробничого комбінату №10-к від 08.11.2021 року про відсторонення його від роботи;

зобов`язати Старокостянтинівський міжшкільний навчально-виробничий комбінат виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України №3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Використання позивачем певної назви матеріально-правової вимоги не змінює дійсної суті вимоги.

За змістом позовної заяви та наведених позивачем мотивів ним оспорюється наказ про відсторонення від роботи та фактично порушується питання про допуск до роботи, адже позивач не звільнений, а лише відсторонений, і наказ про його відсторонення від роботи не є тотожним наказу про звільнення з роботи. Тому немає підстав для звільнення його від сплати судового збору за цією позовною вимогою.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, тобто за період, коли він фактично не працював і роботу за трудовим договором не виконував, спрямовуючи таку вимогу на майбутнє на весь час відсторонення від роботи.

Разом з цим, згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати включає основну заробітну плату, додаткова заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, поняття яких визначено у статті 2 цього Закону.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що друга позовна вимога фактично не є вимогою про стягнення основної чи додаткової заробітної плати (винагороди, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також заохочувальної чи компенсаційної виплати в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати, та є тотожною вимозі про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Така позиція суду узгоджується з пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з яким якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

Також суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, згідно з якими пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Із вказаним правовим висновком узгоджується і висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18, де також визначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Таким чином, подана позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру: визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позивачем не виконано вимоги ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2270 грн, тому при поданні позовної заяви підлягав до сплати судовий збір у розмірі по 908 грн (2270 х 0,4 = 908) за кожною позовною вимогою, а всього 1816 грн.

Тому позивачу необхідно сплатити 1816 судового збору, який внести або перерахувати на рахунок за такими реквізитами:

отримувач: ГУК у Хмел.обл./Старокост. мтг/22030101

код отримувача (ЄДРПОУ): 37971775

банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)

номер рахунку: UA0022751

код класифікації доходів бюджету: 22030101

найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (державна судова адміністрація України, 050)

призначення платежу: *;101; РНОКПП позивача; Судовий збір, за позовом (прізвище, ім`я та по батькові позивача), Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області; пункт таблиці 1.2, сума 1816 грн.

Згідно з ч.11 ст.187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано без додержання вимог, встановлених статтею 177 ЦПК України, та необхідно надати позивачу строк у п`ять днів із дня вручення копії цієї ухвали для сплати судового збору на зазначений в ухвалі розрахунковий рахунок та подання до суду документа про сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 177, 187 ЦПК України,

постановив:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Старокостянтинівського міжшкільного навчально-виробничого комбінату про визнання наказу незаконним та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи.

Встановити позивачу строк у п`ять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом сплати судового збору на зазначений в ухвалі розрахунковий рахунок та подання оригіналу документа про сплату судового збору на адресу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (31100, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, 9).

У разі невиконання зазначених вимог у строк, встановлений судом, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя