ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/476/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/20793/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Стецюка Юрія Олеговича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я.,повний текст рішення складено 08 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Неодноразово відповідач скоював домашнє насильство. На даний час, сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, тому позивачка просить розірвати шлюб. Донька - ОСОБА_5 має другу групу інвалідності з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату, встановлену довічно. Навчається у Тернопільському коледжі Відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна» на 3-му курсі за навчальним планом освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», спеціальність «Дизайн». Донька потребує щоденного і постійного догляду та допомоги, тому позивачка вимушено не працює і стоїть на обліку в Тернопільському МРЦЗ Державного центру зайнятості. Саме постійна потреба в лікуванні та реабілітації доньки, відсутність регулярної допомоги зі сторони відповідача, неможливість позивачки працювати і стали причиною її звернення в суд.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02 березня 2000 року Відділом Реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, про що складено відповідний актовий запис № 186.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і довічно.

Стягнуто з із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. сплаченого нею судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись частково із вказаним рішенням суду, від представника ОСОБА_3 - адвоката Стецюка Ю.О. поступила апеляційна скарга, в якій сторона відповідача просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2021 року змінити в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів, виклавши резолютивну частину в новій редакції: «Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що в матеріалах справи знаходиться засвідчена копія податкової декларації відповідача від 12.01.2021 р. із зазначеним розміром отриманого доходу в 2020 році, що становить 57 900,00 грн. Тобто середньомісячний дохід відповідача становить 4 825,00 грн., з якого ще сплачено єдиний податок другої групи - 20% розміру мінімальної заробітної плати (4723 грн), тобто 944,60 грн. та ЄСВ - 1039,06 грн. (22% мінімальної зарплати).

На забезпечення функціонування організму відповідача, збереження його здоров`я, лікування, харчування, купівлю мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, суд першої інстанції залишив в розпорядженні відповідача - 825,00 грн. = 4 825,00 грн. (неоподаткований середньомісячний дохід відповідача) - 4000,00 грн. (присуджений розмір аліментів).

Вказує, що присуджуючи до сплати аліменти в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції позбавив відповідача мінімальних державних гарантій передбачених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», де передбачений розмір прожиткового мінімуму для зазначеної соціальної групи населення - 2270,00 грн.

Вказує, що мінімальні державні гарантії для дитини відповідача забезпечуються шляхом отримання дитиною державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 2 групи в розмірі 1 769,00 грн. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність із 1 січня 2021 року згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить 1 769,00 грн.

Таким чином, вважає, що присуджений з відповідача розмір аліментів є неспівмірним із отриманими відповідачем доходами та грубо порушує права відповідача на життя, здоров`я, забезпечення мінімальних і розумних потреб відповідача на харчування, непродовольчих товарів та послуг, що свідчить про неправильність установлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки податкової декларації відповідача від 12.01.2021 р.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено що повнолітня дочка сторін за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду, проте дана обставина, є недоведеною позивачем жодними доказами. Вказує, що в справі не міститься доказів, які підтверджують необхідність дитини постійного стороннього догляду та доказів, які підтверджують необхідність постійного стороннього догляду та відповідно, неможливості позивача працевлаштування хоча б на неповний робочий день.

Вказує, що судом встановлено в рішенні суду, що мінімальний розмір призначеної державою пенсії за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування та лікування дитини, проте суд на виконання ч. 1 ст. 182 СК України також зобов`язаний врахувати і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків. В порушення ч. 1 ст. 182 СК України, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для даної справи і дійшов до передчасного висновку про можливість сплати Відповідачем аліментів в розмірі 4000 грн.

Зазначає, що суд безпідставно відхилив доводи відповідача про придбання ним ноутбука для дитини, який зокрема і перебуває в користуванні дитини, що підтверджується фіскальним чеком від 30.09.2020 року .

Вказує, що суд визнав встановленою обставину, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за дитиною, натомість матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем та доказів понесених фінансових витрат на медичну, фізичну реабілітацію дитини згідно рекомендацій МСЕК.

Вказує, що суд безпідставно не врахував та не зазначив в рішенні суду обставину щодо отримання позивачем доходу від здачі квартир в оренду квартирантам, а тому вважає, що дана обставина підлягає встановленню судом апеляційної інстанції.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Зокрема вказує, що жодною із норм законодавства не вказано про те, що батько дитини не має обов`язку її утримувати, а особливо при таких складних обставинах, оскільки дитина є інвалідом дитинства, хвороба дитини не подає надії на одужання та на стабілізацію такого стану, а тому необхідне постійне дороговартісне лікування.

Вважає, що апеляційна скарга та її мотиви спрямовані на маніпулювання фактами задля розчулити суд про начебто малі доходи відповідача. Проте, відповідач не вказує суду яким майном володіє. Також зазначає, що відповідач не вказує суду про те, що видом його підприємницької діяльності є надання послуг з перевезення людей у таксі, що прибутковим бізнесом, особливо у час пандемії та введення локдауну.

Зазначає, що розрахунок місячного прибутку відповідача від даного виду діяльності становить - автомобіль на таксі, який приносить доходу в день 500 грн., а в місяць це виходить 150000 грн., які відповідач не декларує. Вважає, що розмір аліментів у 4000 грн. не є надзвичайним і великим фінансовим навантаженням для відповідача.

Окрім того вказує, що у відповідача у власності є нерухоме майно, власне помешкання- 3-х кімнатна квартира, що свідчить про те, що він не витрачає коштів на винаймання житла. Крім того, вважає безпідставними доводи в апеляційній скарзі про те, що він утримує своїх батьків, оскільки жодного належного доказу утримання батьків не надано.

Також вказує, що отримання дитиною пенсії по інвалідності, також не може слугувати запереченням позову, оскільки законодавець не відносить отримання/неотримання пенсії до обставин які унеможливлюють стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину.

Окрім того зазначає, що на їхню дитину в місяць йде орієнтовно 15 000 грн. Вказує, що такі видатки вона несе самостійно. Пенсії, яку отримує дитина в розмірі 1700 грн, в порівнянні з видатками які на неї йдуть в місяць - недостатньо.

Вказує, що дитина потребує повного 24-х годинного догляду, оскільки дитина не рухлива, обмежена в рухах, не може повноцінно сама себе доглядати. Зазначає, що вказані обставини унеможливлюють її працювати, так як дитину неможливо залишити саму.

Крім того зазначає, що батько не бажає матеріально утримувати дитину та не довідується до неї .

На підставі наведеного із врахуванням обставин справи, позивач вважає, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на підстави викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечили проти поданої апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, посилаючись на доводи викладені у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційним судом переглядається рішення суду, в частині оскаржуваних вимог, зазначених в апеляційній скарзі ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 02 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської раді Тернопільської області України, сторони 02 березня 2000 року зареєстрували шлюб, про щі складено відповідний актовий запис № 186.

У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 15 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стан) Тернопільської міської ради Тернопільської області України, актовий запис № 1826.

Відповідно до довідки № 869, виданої 02 листопада 2020 року Державним центроїд зайнятості Тернопільського МРЦЗ дохід ОСОБА_1 за березень 2020 року - вересень 2020 року становить 6 645,15 грн.

Згідно з довідкою № 520, виданою ДП «Люкс-Житло-1» ПП «Люкс» ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , склад сім`ї: ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_5 (донька).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1072707 засвідчено, що ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності довічно, причина - інвалідність з дитинства з ураженням ОРА.

Як слідує з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1485 клініко-функціональний діагноз ОСОБА_5 - вроджена вада розвитку верхніх та нижніх кінцівок, довічно потребує медичної та фізичної реабілітації.

Довідка від 02 листопада 2020 року, видана відкритим міжнародним університетом розвитку людини «України» про те, що ОСОБА_5 , 2000 року народження навчається у вказаному університеті на 3 курсі за навчальним планом освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», спеціальність «Дизайн». Стипендії не отримує. Плата за навчання становить 11 000 грн/рік, термін навчання 3 роки до 30 червня 2021 року.

Пенсійними посвідченням серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 стверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно є пенсіонерами за віком довічно.

Фіскальним чеком від 30 вересня 2020 року підтверджується факт придбання ноутбука НР 15-cw100ua (8ВР47ЕА) Mineral Silver на суму 15 000,00 грн.

Згідно інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 січня 2021 року № 240066545, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 3/4 часток у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м. та квартира за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 49, 5 кв.м.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_3 „ його дохід за звітний 2020 рік становить 57 900 грн.

Як слідує з відповіді за адвокатський запит № 111/13.7, наданої 18 січня 2021 року Управлінням соціальної політики ТМР ОСОБА_5 перебувала на обліку у УСП як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 2 групи з 26 жовтня 2018 року довічно, інших видів допомоги не одержує.

Відповідно до довідки № 3576, виданої 18 січня 2021 року Управлінням соціальної політики ТМР ОСОБА_5 отримує допомогу у розмірі 1 769, 00 грн. щомісячно.

Як слідує з довідки № 3572, виданої 18 січня 2021 року Управлінням соціальної політики ТМР ОСОБА_5 за період січня 2019 року - грудня 2020 року отримала допомогу у розмірі 38 597, 00 грн.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит № 35/21, наданою 19 січня 2021 року відкритим міжнародним університетом розвитку людини «України» платником за навчання ОСОБА_5 упродовж навчального періоду з 01 вересня 2018 року до цього часу є Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що також підтверджується договором про відшкодування навчальному закладу вартості навчання та перекваліфікації особи з інвалідністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що донька ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою, є особою з інвалідністю II групи з дитинства та потребує постійної сторонньої допомоги, а відповідач зобов`язаний утримувати повнолітню дочку інваліда, якщо вона потребує матеріальної допомоги, також відповідно до ст. 182 СК України беручи до уваги стан здоров`я відповідача, його дохід, а тому прийшов до висновку за можливе стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, починаючи з 02 грудня 2020 року і довічно.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що повнолітній дочкі сторін ОСОБА_5 , згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1072707, встановлена друга група інвалідності довічно, причина - інвалідність з дитинства з ураженням ОРА.

З матеріалів справи вбачається, що за непрацездатною дитиною сторін ОСОБА_5 , 2000 р.н., потрібен щоденний і постійний догляду та допомога, постійна потреба в лікуванні та реабілітації.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що із врахуванням стану здоров`я та у зв`язку із цим необхідних життєвих потреб, недостатнім є мінімальний призначений розмір державою пенсії за інвалідністю ОСОБА_5 , 2000 р.н.

Як зазначає позивач у своїх поясненнях на дитину ОСОБА_5 , 2000 р.н. в місяць витрачається близько 15000 грн., а саме на масаж тіла та правильного функціонування м`язів, безлактозне харчування, покупку лікарських препаратів та інші необхідні для дитини витрати.

Як пояснила позивач у судовому засіданні апеляційного суду, у володінні та користуванні відповідача перебуває ряд транспортних засобів, про що свідчить подана заява про поділ вказаних транспортних засобів між сторонами, яка була залишена без руху та повернута позивачу.

Дані обставини не заперечує відповідач, вказавши що зазначені транспортні засоби перебували в тривалому користуванні, а в подальшому були продані. На даний час в його власності знаходиться автомобіль іноземного виробництва.

Також, відповідачем не заперечується те, що на даний час він є фізичною особою- підприємцем, займається господарською діяльністю, пов`язаною із наданням послуг транспортними засобами, а також те, що у його власності перебуває трьох-кімнатна квартира.

Як встановлено судом відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 , його дохід за звітний 2020 рік становив 57900 грн.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта, про неможливість сплачувати на утримання повнолітньої непрацездатної доньки аліменти у розмірі 4000грн. , оскільки в судах першої та апеляційної інстанції вони не знайшли свого належного підтвердження.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач не заперечував про можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 3000 грн.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про утримання ним непрацездатних батьків, оскільки згідно пояснень відповідача, його батьки проживають окремо від нього, в приватному будинку у Козівському районі Тернопільської області, отримують пенсію, займаються садівництвом та городництвом.

Враховуючи вищенаведені обставини , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність матеріальної спроможності відповідача не підтверджена належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, вірно визначив предмет спору та вид правовідносин, а також, законодавство, що їх регулює і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші обставини та доводи, на які вказує апелянт, також, не спростовують висновки суду першої інстанції та не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому, судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Стецюка Юрія Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови -19 травня 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.