ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/37/21 Справа № 215/3516/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/3516/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з початку 2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Власниками зазначеної квартири були батько померлого ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_6 , та кожному із них належало по 1/3 частині у спільній частковій власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Після смерті ОСОБА_6 спадщину фактично прийняла дочка ОСОБА_5 та вступила у її володіння.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті фактично прийняв син ОСОБА_3 , який до нотаріальної конторі не звертався, але спільно проживав зі спадкодавцем на момент смерті.

Після смерті ОСОБА_3 , позивачка, в установлений законом строк, звернулась до нотаріальної контори, як спадкоємець 4-ї черги, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутній факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд: встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6 та визнати право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування після ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; встановити факт проживання однією сімєю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено факт проживання однією сімєю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_6 , про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , про визнання за ОСОБА_3 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом його законних прав та інтересів, як спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі.

Зокрема, ОСОБА_2 вказує на те, що є сином померлого ОСОБА_3 та він звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про продовження строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим встановлення факту проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем не надасть їй права на спадкування, адже вона буде лише спадкоємцем четвертої черги.

Крім того, апелянт вказує й на те, що судом не було встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_1 в цілому, а тому, на його думку, не можна було визнавати за позивачкою право власності на всю квартиру у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи завчасно, належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надавши суду копію листа непрацездатності, згідно якого вона перебуває на лікарняному з 08.05.2021 року по 11.05.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року було відкрито ухвалою суду від 25 квітня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року було зупинено до вирішення по суті спору цивільної справи № 215/994/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 січня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2018 року - поновлено, розгляд спари призначено на 02 лютого 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, судовий розгляд відкладено на 23 березня 2021 року.

23 березня 2021 року колегією суддів задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на лікарняному з 20 березня 2021 року, та призначено судовий розгляд на 11 травня 2021 року.

11 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 повторно не з`явилася до суду апеляційної інстанції, надавши суду копію листа непрацездатності, згідно якого вона перебуває на лікарняному з 08.05.2021 року по 11.05.2021 року, однак клопотання про відкладення судового розгялду від позивачки до суду не надходило.

Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 23 березня 2021 року, саме за клопотаннями позивачки ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачки, яка повторно не з`явилася у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - адвоката Лушпенка Д.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с.12), у зв`язку з чим після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірної квартири. Після смерті ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.39).

Згідно довідки від 21.03.2018 року, на момент смерті ОСОБА_6 та в подальшому з нею спільно була зареєстрована і проживала дочка ОСОБА_5 (а.с.13,15).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а.с.14), після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину вищевказаної квартири, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.39).

На час його смерті з ним спільно були зареєстровані дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла (а.с.19), після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 2/3 частину спірної квартири. Після її смерті з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.39).

Згідно довідки від 21.03.2018 року ( а.с.18) на час її смерті з нею спільно проживав і був зареєстрований її син ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.9), після його смерті відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 14.02.2018 року, позивачка ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2000 року в АДРЕСА_3 , вела з ним спільне господарство, займалась його доглядом і похованням (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась лише позивач ОСОБА_1 , а.с.38, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно постанови приватного нотаріуса від 14.06.2018 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 20).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради та просила суд: встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6 та визнати право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування після ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; встановити факт проживання однією сімєю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про встановлення факту прийняття ОСОБА_5 спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , встановлення факту проживання однією сімєю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності вимог та відсутності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_2 (син ОСОБА_3 ), який зазначив, що він є спадкоємцем першої черги та заперечує проти права ОСОБА_1 на спадкування після смерті батька, однак, його не було залучено до участі у справі судом першої інстанції.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в Главі 1 Розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, повністю або частково.

З аналізу вказаної норми закону витікає, що особа, яка не брала участі у справі має право оскаржити в апеляційному порядку лише те судове рішення, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє її права та обов`язки, тобто завдає їй шкоди, що виражається в несприятливих для неї наслідках.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1258 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ж статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Оскільки, померлий ОСОБА_3 за життя заповіт не склав, спадкування після його смерті здійснюється за законом у порядку черговості та спадкоємці останнього для набуття статусу осіб, які прийняли спадщину після його смерті, у випадку якщо вони не проживали з померлим на час його смерті, зобов`язані у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тобто по 16 травня 2018 року.

ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька лише 13 лютого 2019 року, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено йому у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому 16.11.2017 року батьку ОСОБА_3 , як такому, що пропустив шестимісячний строк та документально не підтвердив факт сумісного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 79).

Разом з тим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лушпенка Дмитра Сергійовича. Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання до Другої криворізької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення цим судовим рішенням законних прав та інтересів ОСОБА_2 , як спадкоємця першої черги за законом післдя смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тким чином, у даному випадку справа мала бути розглянута у позовному провадженні, в якому відповідачем повинен бути зазначений ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції цих обставин не врахував і розглянув справу щодо Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, який не є належною стороною в спорі.

Разом з тим, ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі, як належний відповідач.

Вказані порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а апеляційний суд позбавлений можливості усувати такі порушення норм процесуального права на стадії апеляційного провадження, оскільки, на стадії апеляційного розгляду справи заміна неналежного відповідача ЦПК України не передбачена.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду з новою позовною заявою для захисту своїх прав до юридичної особи, яка має відповідати за позовом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057, 21 грн., тобто у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: