ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2801/20 Номер провадження 22-ц/814/1231/21Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар - Гнатюк О.С.

За участю: представника позивача - адв. Гнатенко О.М.

представника відповідача-адв. Бурбак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"

на рішення Полтавського районного суду Потавської області від 25 лютого 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 25.10.2014 року укладено кредитний договір №500963009 на суму кредиту 13661,01 грн., з процентною ставкою за користування кредитом - 15,99%. Згідно з кредитним договором датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, зазначено 27.10.2019 року.

Зазначають, що, на підставі договору факторингу №1 від 21.06.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500963009 від 25.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Вподальшому, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» 26.12.2018 року укладено договір факторингу №2019-1КІ/Веста, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста» право вимоги заборгованості за кредитним договором. Також, 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги заборгованості за договором кредиту №500963009 від 25.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Вказують, що, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені.

Враховуючи викладене, прохали стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №500963009 від 25.10.2014 року у розмірі 57606,01грн, судовий збір в сумі 2102,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Потавської області від 25 лютого 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 березня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодилось ТОВ «Вердикт Капітал», яке, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в тому числі і щодо судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що до матеріалів справи долучено належним чином оформлений витяг з належного позивачу кредитного портфелю щодо наявності у нього права вимоги до ОСОБА_1 .

Зауважують, що станом на день подачі позову відповідач не повернула отримані кредитні кошти на підставі Кредитного Договору №500963009 від 25.10.2014 року, а тому наявні підстави для стягнення відповідних сум у судовому порядку.

Вказують, що, з огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів, отриманих на підставі Кредитного Договору №500963009 від 25.10.2014 року, у позивача виникло, зокрема, і право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Зазначають, що АТ «Альфа-Банк» не передало наступним кредиторам розрахунку відступленої суми боргу та інших доказів, у тому числі виписку по рахунку на підтвердження боргу. Відтак, позивачем взято під час формування позовної вимоги відомості із відступлених сум боргу АТ «Альфа-Банк», зазначених у витягах із додатків до договору факторингу.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, яке прохав залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вирішити питання судових витрат.

Вказує, що позивач, в порушення вимог закону, не долучив до позову всіх необхідних доказів, а саме: платіжних доручень до договору факторингу №1, договору Факторингу №2019-1К1/ВЕСТА та договору відступлення права вимоги №16-01/19/1. При цьому, клопотань про витребування вказаних доказів у суді першої інстанції позивач не заявляв, а адвокатський запит надіслано апелянтом зі спливом семи днів після отримання рішення суду першої інстанції у справі №545/2801/20.

Зазначає, що розрахунок боргу позивачем було здійснено виходячи із суми заборгованості в 13661,00 грн, проте така, на думку відповідача, є недоведеною, як і саме право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал».

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом установлено, що 25.10.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500963009 (а.с.13).

Відповідно до п.2.1, 2.2 кредитного договору, сума кредиту становить 13661,01грн, процентна ставка за користування кредитом 15,99% річних, тип процентної ставки - фіксована.

Згідно з п.2.3 вище зазначеного кредитного договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 27.10.2019 року.

У подальшому, 21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу №1 (а.с.24).

Також, 26 грудня 2018 року, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА.

Згідно з вищезазначеним договором факторингу до ТОВ «ФК «Веста» за плату перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору (а.с.25-38).

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 14 січня 2019 року до договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» передало ТОВ «ФК «Веста» право вимоги відповідно до додатку №1-1 із загальною кількістю боржників - 71063 та загальним розміром заборгованості у сумі 1283137 810 грн. 23 коп. (а.с.39).

16 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1.

Відповідно до додаткової угоди від 17.01.2019 року до договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, первісний кредитор (ТОВ «ФК «Веста») відступає новому кредитору (ТОВ «Вердикт Капітал») належне йому право вимоги до боржників, а новий кредитор (ТОВ «Вердикт Капітал») зобов`язується прийняти право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору, що додається до договору на паперовому носії, та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимоги, новий кредитор (ТОВ «Вердикт Капітал») стає стороною всіх основних договорів, укладених між первісним кредитором (ТОВ «ФК «Веста») та позичальниками, перелік яких наведений у додатку №1-1 до договору, у силу цього, до нового кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал») переходять всі права, які належать первісному кредитору (ТОВ «ФК «Веста») за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, в тому числі, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с.50).

Згідно з п.2.3 п.2 договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року право вимоги вважається відступленим новому кредитору з дати підписання даного договору, але не пізніше дати здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. На дату підписання договору, після здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до п.4.2 цього договору, сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку №2 цього договору (а.с.40-49).

Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток №1-2 до договору прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року), за №24877 було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500963009 від 25.10.2014 року (а.с.51).

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, за ОСОБА_1 станом на 17.09.2020 року рахується заборгованість в розмірі 57606,01грн., з яких: 1230,93грн - 3% річних; 2367,45грн - втрати від інфляції; 2921,66грн - подвійна облікова ставка НБУ; 13661,01грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 23716,19грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3708,77грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 10000,00 грн - пеня (а.с.19-23).

При ухваленні оскаржуваного судового рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що позивач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи» та від «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та від ТОВ «Фінансова компанія «Веста» до ТОВ «Вердикт Капітал». Окрім того, зазначалось, що, на підтвердження суми заборгованості позивачем надані розрахунки ТОВ «Вердикт Капітал», разом з тим, позивачем не наданий розрахунок заборгованості ПАТ «Альфа-Банк», безпосередньо з яким ОСОБА_1 укладала кредитний договір і умови якого нею порушені.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Таким чином, як позичальник, так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

Так, матеріалами справи установлено, що 25.10.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500963009, відповідно до п.2.1, 2.2 якого, сума кредиту становить 13661,01грн, процентна ставка за користування кредитом 15,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 27.10.2019 року.

У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Також, як зазначено вище, 21 червня 2016 року між ПАТ«Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу №1 (а.с.24), 26 грудня 2018 року, між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладений договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА (а.с.25-38), 16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1 (а.с.50).

Висновок місцевого суду стосовно того, що позивач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», від «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та від ТОВ «Фінансова компанія «Веста» до ТОВ «Вердикт Капітал», колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно даних з витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток №1-2 до договору прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року), за №24877 було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500963009 від 25.10.2014 року (а.с.51).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог, за наявності підстав для ухвалення нового рішення по суті вимог.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 17.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за тілом кредиту становила - 13661,01 грн.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, Позивач має право на отримання від позичальника заборгованості за тілом кредиту, наданого ОСОБА_1 та нею не повернутим.

Проте, як убачається з матеріалів справи, 21.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною вчинено виконавчий напис №578 щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500963009 від 25.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» в загальному розмірі 71094,15грн (а.с.108).

09.04.2020 року приватним виконавцем Клименко Р.В. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №61764999 з виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса №578 від 21.02.2020 року та Постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (ВП №61764999) (а.с.104-107).

У подальшому, заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02.12.2020 року у справі №545/2116/20 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №578, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною 21.02.2020 року щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500963009 від 25.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» в загальному розмірі 71094,15грн (а.с.130-133).

При цьому, згідно довідки Управління з питань виплати пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Полтавській області, виданій ОСОБА_1 про розмір нарахованої пенсії з урахуванням проведених утримань згідно постанови ВП №6176499 від 06.07.2020 року приватного виконавця Клименко Р.В. за період з 01.08.2020 року по 31.01.2021 року з пенсії відповідача було утримано 2720,58грн (а.с.134).

Відтак, з метою недопущення подвійної відповідальності боржника, колегія суддів приходить до висновку, що вказана сплачена боржником сума повинна бути відмінусована від суми боргу за кредитом (тілом) ,що стягується за даним судовим рішенням.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту - 10940,43 (13661,01 - 2720,58)грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, зі змісту позову вбачається, що позивач прохає стягнути з відповідача на свою користь суму відсотків на дату відступлення права вимоги в 23716,19грн.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, аналізуючи надані сторонами докази, вбачається, що позивачем не доведено наявності у ОСОБА_1 заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 23716,19грн, відповідного розрахунку, зробленого попередніми кредиторами, надано не було.

При цьому, заявлене ТОВ «Вердикт Капітал» в апеляційній скарзі клопотання про витребування в АТ «Альфа-Банк» виписки по рахунку за Кредитним договором №500963009, судом апеляційної інстанції було відхилено протокольною ухвалою суду, оскільки подано з порушенням процесуального порядку та строку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскільки стороною позивача не надано суду доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 23716,19грн, то такі вимоги до задоволення не підлягають.

Також, ТОВ «Вердикт Капітал» заявлялась вимога про стягнення з ОСОБА_1 3708,77грн заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц (14-318цс18).

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Як убачається наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсотках (а.с.19), останнім нараховувалась ОСОБА_1 заборгованість за період з 16.01.2019 року 17.09.2020 року із застосуванням договірних відсотків - 15,99%, що є неприпустимим з урахуванням наведеного, вище, оскільки, після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Відтак, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає сума заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору №500963009 від 25.10.2014 року за період з 16.01.2019 (дата переходу права вимоги до позивача) по 27.10.2019 року (дата закінчення строку дії договору) в сумі 1729,95грн.

Окрім того, з аналізу наведених вище норм закону, вбачається, що право на застосування до спірних правовідносин положень ст.. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у кредитора виникає саме з моменту закінчення строку дії договірних правовідносин, тобто, у даному випадку з 28.10.2019 року.

При цьому, надані до позову ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунки суми стягнень інфляційних втрат та 3% річних, здійснені за період з 17.09.2017 року, що є помилковим.

Відтак, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає сума 3% річних за період з 28.10.2019 року по 17.09.2020 року (326 днів) в сумі 365,24 грн.

Вказана сума боргу розрахована за формулою: сума боргу * 3 * кількість днів прострочення/365/100.

Дата початку простроченняДата закінчення простроченняКількість днів простроченняСума боргуВідсоткова ставкаСума відсотків
28.10.201917.09.613365,24грн

Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума інфляційних втрат за період з 28.10.2019 року по 17.09.2020 року в розмірі 218,78 грн.

Індекси інфляції за відповідний період:

-за 2019 рік - листопад - 100,1, грудень - 99,8

-За 2020 рік - січень 100,2, лютий 99,7, березень 100,8, квітень - 100,8, травень - 100,3, червень 100,2, липень - 99,4, серпень 99,8, вересень - 100,5.

Розрахунок: 13661*100,1*99,8*100,2*99,7*100,8*100,8*100,3*100,2*99,4*99,8*100,5=

13879,78.

Відтак, сума інфляційних втрат становить 13879,78- 13661=218,78грн.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, ТОВ «Вердикт Капітал» надано розрахунок суми пені за один календарний рік з 24.10.2019 року по 17.09.2020 року, розмір якої визначено в 2921,66грн, яка підлягає до стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки відповідачем порушено виконання зобов`язання.

Вимоги про стягнення заборгованості за пенею в сумі 10000,00грн до задоволення не підлягають, оскільки належним чином не доведені та не встановлені, відповідного розрахунку, щодо обґрунтованості вказаних сум не надано.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог ТОВ «Вердикт Капітал».

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на корить їх суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано наступні докази: - Договір №21-122019 про надання правничої допомоги від 21.12.2019р., укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «Вердикт» (а.с.67-70); платіжне доручення №686 від 23.06.2020 року на суму 200000,00грн (а.с.71); заявку на надання юридичної допомоги №67 від 04.06.2020 року на суму 20000,00грн (надані послуги - надання усної консультації - 1500,00грн, надання усної консультації - 1500,00грн, надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000,00 грн (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 8000,00 грн (4 години) (а.с.72); Витяг з Акту №6 про надання юридичної допомоги від 22.06.2020 року на суму 20000,00грн (список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище, а.с.73).

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) -9 годин, ціни позову 57606,015грн (спір є малозначним), колегія суддів вважає, що розмір гонорару в 20000,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, оскільки сума гонорару адвоката лише в суді першої інстанції складає 1/3 ціни позову, при тому, що адвокатом було підготовлено лише позовну заяву, на що витрачено порівняно невеликий проміжок часу. У судовому засіданні адвокат інтереси відповідача не представляв.

Окрім того, 22.12.2020 року до місцевого суду представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням необхідності дотримання принципу розумності та співмірності (а.с.112-113).

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат відповідача на правничу допомогу до 3000,00грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2102,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги -3153,00 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 16176,06грн, то вимоги банку задоволено на 28,08% (16176,06*100/57606,01).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 1475,6 ((2102+3153))*28,08%) грн. за подачу позову та апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Потавської області від 25 лютого 2021 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованість за кредитним договором №500963009 від 25.10.2014 року в сумі 16176,06 (шістнадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 06 коп.), яка складається з: 10940,43 (десяти тисяч дев`ятиста сорока гривень 43 коп) заборгованості за тілом кредиту; 1729,95 (однієї тисячі семиста двадцяти дев`яти гривень 95коп) грн. заборгованості за нарахованими відсотками за період з 16.01.2019 року по 27.10.2019 року; 365,24 (трьохсот шістдесяти п`яти гривень 24 коп) грн.. суми 3% річних за період з 28.10.2019 року 17.09.2020 року; 218,78 (двохсот вісімнадцяти гривень 78 коп) грн.. інфляційних втрат за період з 28.10.2019 року по 17.09.2020 року; 2921,66 (двох тисяч дев`ятиста двадцяти однієї гривні 66коп) грн. пені за період з 24.10.2019 року по 17.09.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" 3000,00 (три тисячі гривень) витрат на правничу допомогу та 1475,6 (одну тисячу чотириста сімдесят п`ять гривень 60 коп) понесеного судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 17.05.2021 року.