Справа № 211/7348/21
Провадження № 2/211/3485/21
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

30 листопада 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Н.О. Сарат

при секретарі С.М. Зоріній

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ",

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ". В позові позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ". Допустити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до виконання своїх посадових обов`язків. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та судовий збір.

Разом з позовом представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов, шляхом зупинення дії наказу Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 " до розгляду справи судом.

У відповідності до ч. 1 ст.153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Ознайомившись з поданою заявою, матеріалами справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Згідно ч.ч.1, 2ст.149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.10 ч.1ст.150 ЦПК Українипозов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3статті 150 ЦПК Українипередбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У роз`ясненні, які дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупністьпроцесуальнихдій,які гарантуютьвиконаннярішеннясудувразі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину, а також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з роз`яснень даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до приписів ч.10ст. 150 ЦПК Українине допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Разом із тим, позивачем не доведено того, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, позивач просить суд скасувати наказ Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 " та допустити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до виконання своїх посадових обов`язків, а забезпечити позов просить - зупинити дію наказу Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 ", що є в деякій мірі тотожним з позовними вимогами, та в разі задоволення заяви про забезпечення позову, а саме зупинення виконання наказу про відсторонення, по суті і буде допуском до роботи позивача, що є частиною позовних вимог, за таких умов суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відтак, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 247, 258-260, 353ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні заяви представника позивача адвоката Новак А.М. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87 Криворізької міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу № 25-к/тр від 05.11.2021 року "Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 " - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2021 року.

Суддя: Н. О. Сарат