Справа № 740/4568/20
Провадження № 2/740/215/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Бережняк О. О., Кубрак Н. М.,

учасники справи:

- представник позивача - ОСОБА_1 ,

- відповідачка ОСОБА_2 ,

- представник третьої особи - Світлійша Юлія Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - Виконком) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - Служба), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

установив:

У жовтні 2020 року Виконком як орган опіки та піклування звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 - дитина з особливими потребами, є особою з інвалідністю з дитинства. Він проживає зі своєю матір`ю, яка ухиляється від своїх батьківських обов`язків з його навчання та розвитку. Так, ОСОБА_3 не приступив до навчання у 2020-2021 році. З першого по третій клас він навчався у загальноосвітній школі № 15 у м. Ніжині за індивідуальною програмою, але з 2015 по 2020 рік його рідні - мати та баба ОСОБА_4 не надавали змоги вчителям відвідувати дитину з метою його навчання.

У 2019 році баба дитини - ОСОБА_3 надала до школи медичну довідку про потребу ОСОБА_3 у навчанні вдома, але заяви щодо організації відповідного навчання не написала, що унеможливило впровадження такого навчання. Родині була запропонована сімейна форма навчання, роз`яснено її суть, але мати та баба хлопчика відмовилися, зазначивши, що вирішення питання про навчання дитини відкладається до покращення їхніх житлово-побутових умов.

Питання про залучення неповнолітнього ОСОБА_3 до навчання неодноразово вирішувалося на засіданнях комісії, на які запрошувалася і ОСОБА_2 , але з невідомих причин остання не з`являлася на засідання, ігноруючи розгляд питання про неналежне виконання нею батьківських обов`язків, що позивач розцінює як байдуже ставлення до цієї проблеми. Висновком Виконкому визнано доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дитини.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09-00 год. 07 грудня 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків; підготовче судове засідання відкладено на 12-00 год. 29 грудня 2020 року.

29 грудня 2020 року після усунення позивачем недоліків ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, судове засідання у справі призначено на 14-00 год. 01 лютого 2021 року, яке в подальшому відкладалося на 10-00 год. 01 березня та на 11-00 год. 05 квітня 2021 року за заявою відповідачки.

05 квітня 2021 року судове засідання відкладено на 14-00 год. 06 травня 2021 року.

У відзиві на позов ОСОБА_2 не визнала заявлених вимог у повному обсязі з посиланням на те, що вказана позовна заява є необґрунтованою, оскільки невиконання нею батьківських обов`язків з навчання сина відбувається з незалежних від неї обставин. Так, відповідачка разом зі своєю - матір`ю та сином проживають в однокімнатній квартирі. Відповідачка є особою з інвалідністю ІІІ групи, її син має інвалідність І групи, а мати - ІІ групи загального захворювання. Єдиним джерелом доходу сім`ї є пенсії з інвалідності та соціальна допомога дітям з інвалідністю. Сім`я постійно звертається до відповідних державних органів з метою отримання матеріальної допомоги, списання боргів за комунальні послуги, збільшення житлової прощі шляхом надання їм нової квартири, тощо. Всі ці запити залишаються невиконаними. У зв`язку з тим, що через свій стан здоров`я, відсутність достатньої кількості грошей сім`я не може забезпечити ОСОБА_3 окремою кімнатою для навчання, вважає, що отримувати освіту вдома син не має можливості.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, зазначивши, що наявні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_3 . Обов`язок надання можливості отримання дитиною обов`язкової середньої освіти покладається на відповідачку як матір дитини, але вона ухиляється від виконання цього обов`язку. Для отримання ОСОБА_3 середньої освіти не є обов`язкової умовою наявність окремої кімнати, а лише бажання матері надати таку можливість. Відповідачка притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, є постанова Ніжинського міськрайонного суду в адміністративній справі. Виконком вже звертався раніше до суду з аналогічним позовом, однак позов на підставі його заяви залишено без розгляду.

Представник третьої особи - ОСОБА_6 підтримала позов з викладених у ньому підстав, просила задовольнити, оскільки позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дитини, який не отримує належним чином необхідної освіти.

Відповідачка у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що розуміє необхідність отримання сином середньої освіти, але це неможливо, оскільки сину буде важко сприймати навчальний матеріал з урахуванням стану його здоров`я. Він після 3-го класу потрапив у реанімацію, був при смерті. Ій важливіше здоров`я дитини, ніж навчання, а рекомендації лікаря сину були не перевтомлюватися. Дитина не лежача, ходить - на подвір`я, у супермаркет, парк. Однак вона його добре знає і розуміє, що він не зможе навчатися, йому буде важко. Хоч вона і не має педагогічної освіти, та все ж таки потроху займається з ним навчанням, а шкільної програми він не потягне, на її переконання. Крім цього, квартира, в якій вона проживає разом із сином та матір`ю, однокімнатна, вдома немає можливості навчатися у присутності сторонніх осіб, для цього потрібна окрема кімната щоб до дитини приходили педагоги. Вони перебувають на квартирному обліку на поліпшення житлових умов, але квартиру їм досі не надали, і саме влада повинна забезпечити належні умови проживання. Навіть якщо дитина і буде забезпечена окремою кімнатою, на її думку, вона не зможе навчатися через стан здоров`я. Крім цього, не можна щоб у квартирі був хтось сторонній через стан здоров`я її матері. Стосовно педпрацівників, то вони приходили до них додому і принижували. Вважала, що немає її вини, просила не позбавляти батьківських прав стосовно сина.

Свідок ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у судовому засіданні показала, що вона є заступником директора ЗОШ № 15, яку відвідував ОСОБА_3 вона знає з 1-го класу, він навчався на індивідуальній формі навчання за спеціальною різноплановою программою. Він досі рахується учнем 5-го класу, хоч вже повинен навчатися в 9-му. Педколектив неодноразово звертався до відповідачки з приводу забезпечення можливості навчання її сина, пропонували освітні послуги, але постійно чули відмови. Роз`яснювалися різні форми навчання: індивідуальне, сімейне, тощо, але сім`я хлопчика на контакт не йде, зазначаючи, що для отримання ОСОБА_3 освіти їм потрібно збільшити житлову площу. Раніше з навчанням хлопчика не було проблем, дитина навчалася і могла навчатися, мати десь до 4-го класу приходила в школу, а з 2016 - 2017 року проблеми почалися. Сім`я хлопчика на контакт не йде, спілкуватися не хоче, двері квартири постійно закриті, хоч там хтось є. Вона особисто бачила хлопчика в супермаркеті з мамою, а також на подвір`ї, у нього є комп`ютер, тобто він може навчатися.

Заслухавши пояснення сторін та свідка, оглянувши відеозапис телепередачі за участю баби дитини, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір`ю є ОСОБА_2 (а. с. 7, 8), батьком - ОСОБА_8 .

Висновком Виконкому від 13 лютого 2020 року, затвердженим рішенням № 35, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її сина ОСОБА_3 . У висновку зазначено, що відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку сина, відмовляється від освітніх послуг школи для навчання дитини за будь-якою з можливих форм організації освітнього процесу. ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх обов`язків, ігнорує представників школи та відповідних служб із захисту дітей. На засідання комісій, на яких розглядалося питання про захист права ОСОБА_3 на навчання, не з`являлася з невідомих причин, хоча була повідомлена. У зв`язку з цим встановлено доцільність позбавлення її батьківських прав стосовно сина (а. с. 5, 6).

Відповідно до консультативного висновку від 11 серпня 2016 року № 579, медичних висновків від 30 жовтня 2014 року № 339/47 та від 07 жовтня 2015 року № 23-49, виписки з історії хвороби № 3288, акта комісійної перевірки листа громадянки ОСОБА_9 щодо надання акушерської допомоги її дочці в акушерському відділенні Ніжинського пологового будинку, довідок лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділення Ніжинської міської лікарні імені М. Галицького від 15 серпня 2013 року № 194, 08 жовтня 2015 року № 871, 27 лютого 2015 року № 422, 07 серпня 2016 року № 380, ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, потребує домашнього догляду (а. с. 22 - 33).

Згідно з листом директора ЗОШ I-III ступенів № 15 від 13 лютого 2019 року № 577, а також актами відвідування сім`ї учня 5-Г класу ОСОБА_3 від 03 вересня, 02 жовтня, 23 грудня 2019 року, 31 серпня, 20 жовтня, 13, 27 та 30 листопада 2020 року, 5 та 21 січня 2021 року, відповідачка та її мати не відкривали двері квартири комісії або висловлювали негоду із запропонованими формами навчання, при цьому їм роз`яснювалися можливі форми отримання її сином ОСОБА_3 середньої освіти без відвідування школи (а. с. 9, 11 - 13, 21).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У справі, що розглядається, позов обгрунтований правовою підставою - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухиляння від забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У п. 17 указаної постанови роз`яснено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Разом з цим за змістом п. 18 зазначеної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 57, 58).

Згідно з матеріалами справи відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_3 .

Однак матеріалами справи підтверджено факт ухиляння відповідачки від забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, що підтверджено показами свідка та письмовими доказами, дослідженими судом.

Ухиляння відповідачки від забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, але, як вже зазначалося, це є крайньою мірою відповідальності, і застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Разом з цим у справі відсутні жодні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів державної влади, притягнення її до адміністративної відповідальності, а також бесіди.

Так, посилання представника позивача на постанову суду, якою, за його твердженням, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності, спростовуються наданою відповідачкою копією постанови Чернігівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року про задоволення її апеляційної скарги на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року, якою відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП; провадження у справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а. с. 156). Інших доказів щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за невиконання нею батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, відповідачка продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідності застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Крім цього, суд не вбачає підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів.

При ухваленні рішення суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17), від 12 листопада 2018 року в справі № 334/8144/17-ц (провадження № 61-43523св18), від 16 січня 2019 року в справі № 199/5032/16-ц (провадження № 61-33806св18), від 19 листопада 2019 року в справі № 564/2594/18-ц (провадження № 61-11598св19) у подібних правовідносинах.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на Службу у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

У п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) ЄСПЛ зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain)).

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Виконавчого комітету Ніжинської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_1 ) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ), поклавши на Службу у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 19 травня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко