Дата документу 30.04.2021 Справа № 337/4231/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4231/20 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/1290/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його з 30 листопада 1992 року було прийнято слюсарем - ремонтником до цеху ремонту прокатного обладнання комбінату «Запоріжсталь», де він працював до 01 червня 2017 року, коли його було звільнено з підстав ч.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до ТОВ «Метінвест-Промсервіс». З 31 травня 2017 року Цех ремонту прокатного обладнання було виведено зі складу ПАТ «Запоріжсталь» шляхом влиття останнього до складу ТОВ «Метінвест-Промсервіс». Таким чином, починаючи з 01 червня 2017 року, він працював на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» слюсарем-ремонтником в тому ж цеху, всі умови його праці та його робоче місце залишилися без змін.

14 січня 2020 року його було звільнено з підстав п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню роботи.

Його загальний стаж у шкідливих та важких умовах праці у професії слюсаря-ремонтника складає 26 років 11 місяців 17 днів. Із них під час його роботи на підприємстві відповідача - 24 роки 06 місяців та 02 дня.

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 13 лютого 2020 року № 299 йому було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами:

1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вираженими вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періарартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів.

2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилових бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

За даними санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 06 листопада 2019 року № 08/03.2-11/9572 з доповненням до неї від 28 грудня 2019 року підтверджено його працю у шкідливих умовах за професією слюсаря-ремонтника ЦРПО на ПАТ «Запоріжсталь» більше 24 років, з продовженням роботи за тією професією в тих же умовах на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС». За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці слюсаря-ремонтника відносяться до III класу 3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку із чим Криворізьким ЩЦ промислової медицини встановлено зв`язок його захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 26 березня 2018 року його вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 50% працездатності зі строком переогляду - 01.04.2022 року. Рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульмонолога, невролога, лор та сімейного лікаря, а також санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Зміна роботодавця з ПАТ «Запоріжсталь» на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» не вплинуло на покращення умов його праці, оскільки його робоче місце не змінилось та залишилось в межах комбінату, всі негативні виробничі фактори при виконанні технічного процесу залишилися на тому ж рівні.

По факту встановленого йому профзахворювання у ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» було складено акт ф.П-4 від 06 березня 2020 року, затверджений Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 10 березня 2020 року. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Причиною його професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме залізний агломерат - 200,8 Імг/мЗ при ГДК - 4,0 мг/мЗ, шум 90.4-95.2дБ «А» при ГДР-80дБ «А», перебування у нахиленому положенні понад 30-34% при нормативному значені 25%, перебування у вимушеній позі 10.2-36.3%, яких протягом всього часу його праці на підприємстві відповідача, останніми не було усунуто.

Внаслідок отримання професійного захворювання він постійно змушений знаходитись під наглядом лікарів, приймати лікування та зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний спосіб життя, захворювання спричиняє йому фізичний біль та моральні страждання, він відчуває себе незахищеним, відчуває страх та неспокій за своє здоров`я та психічний стан.

На підставі зазначеного просив стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. без ї оподаткування.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в розмірі 50000,00 гривень, без її оподаткування.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на дотримання товариством прав позивача в галузі охорони праці, ознайомлення позивача з умовами праці, відсутність противопоказань позивача до роботи, свідоме приховування позивачем свого дійсного стану здоров`я, необґрунтованість розміру моральної шкоди, порушення норм Податкового кодексу України щодо оподаткування, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходів з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди та обґрунтованості розміру відшкодування.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 30 листопада 1992 року по 31 травня 2017 року працював у ПАТ «Запоріжсталь» в цеху ремонту прокатного обладнання на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду (а.с.4-5, 37, 38, 39, 40).

01 червня 2017 року ОСОБА_1 внаслідок переведення прийнято на роботу до ТОВ «Метінвест-Промсервіс», звідки 14 січня 2020 року був звільнений у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджало продовженню роботи, п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.4-5).

За медичним висновком №299 від 13.02.2020 року (а.с.10-11) ОСОБА_1 встановлено протипоказання тяжкої фізичної праці, роботи в умовах впливу виробничого пилу, шуму та несприятливого мікроклімату, підземною.

Як вбачається з п.п.17, 18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 березня 2020 року (а.с.6-8), внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (24 роки 6 місяців), в умовах шкідливих факторів, перевищуючих ГДК на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» (2 роки 5 місяців) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за результатами медичного огляду та відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) наявність на робочому місці слюсаря-ремонтника ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів:

залізний агломерат 200,81 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3;

шум 90,4-95,2 дБ «А» при ГДР-80 дБ «А»;

маса вантажу, який підіймається та перемішується 31,5 кг. при нормативному значенні 30кг;

перебування в нахиленому положенні понад 30-34,8% при нормативному значенні 25%;

перебування у вимушеній позі 10,2-36,3%

вимушені нахили тулуба, кількість за зміну 45-126 разів при нормативному значенні 51-100 разів.

Згідно довідки МСЕК серії АБ №0041529 від 26.03.2020 року ОСОБА_1 за результатами первинного огляду встановлено третю групу інвалідності із втратою працездатності 50% (а.с.9).

Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці (а.с.13-16) ОСОБА_1 , за атестаціями робочих місць по Списку №1 та Списку №2 умови і характер праці відноситься до 3 ступеню ІІІ класу, а на загальних підставах до 2 ступеня ІІІ класу згідно ГКП №4137-86. За показниками робоче місце слід вважати по Списку №1 з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, по Списку №2 з шкідливими і важкими умовами праці, на загальних підставах зі шкідливими умовами праці. Вказане також відповідає картам умов праці (а.с.41-67).

За доповненням до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 (а.с.17-18), згідно розрахунку середньорічного знаходження робітників на промислових дільницях для атестаціях робочих місць 2016 року час зайнятості на промислових дільницях складала: по списку №1 35%; по Списку №2 62%; на загальних підставах 3%.

Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному (а.с.19), у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком ОМСЕК від 26 березня 2020 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності зі втратою професійної працездатності 50%, дата переогляду 01 квітня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 50 000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення п`ятдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання на практику Верховного Суду щодо визначення розміру відшкодування моральної школи є неприйнятними, оскільки розмір такого відшкодування визначається в кожному конкретному випадку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції покладення на товариство обов`язку щодо сплати податку не за рахунок платника податку, а за рахунок податкового агенту, самовільно збільшивши позовні вимоги, є безпідставними, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника розраховуються без віднімання сум податків і зборів.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко