РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 Провадження №2/425/168/21

Справа №425/223/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області, якою просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року у сумі 20260 гривень 76 копійок та судові витрати у вигляді судового збору.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29 січня 2021 року, суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

19 лютого 2021 року відповідач подав відзив на позов з документами.

26 лютого 2021 року було почато розгляд справи, але було оголошено перерву у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про надання йому часу для звернення до адвоката. Однак 18 березня 2021 року позивач подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

23 березня 2021 року відповідач подав належним чином засвідчену копію рішення суду, на яке посилався позивач у своєму позові і у зв`язку із задоволенням кллопотання представниці відповідача про витребування інформації з Національного Банку України щодо середньозваженої ставки по кредитам для фізичних осіб у 2020 року, розгляд справи було відкладено двічі на 13 квітня 2021 року та на 05 травня 2021 року.

За цей час, позивач знову подав письмову заяву з проханням роглянути справу без участі позивача, а представниця відповідача просила розглянути справу без її участі. При цьому, Національний Банк України виконав ухвалу суду.

І 07 травня 2021 року через неявку всіх учасників у справі, суд розглянув справу за наявними доказами без участі і позивача, і його представниці, і представниці відповідача, оскільки всі вони не з`явились, про причини неявки не повідомили суд, позивач та представниця відповідача просили розглянути справу без них, а представниця позивача не з`явилась, але і поважних причин своєї неяки суду не повідомила.

Позиції сторін (стислий виклад).

Позиція позивача. На його користь рішенням суду було присуджено до стягнення з відповідача вихідну допомогу у розмірі 27159 гривень, яку відповідач повинен був сплатити позивачу при його звільненні, але не сплатив, а також середній заробіток у розмірі 40952 гривні 60 копійок за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 21 травня 2020 року по 05 жовтня 2020 року. Але оскільки середній заробіток повинен бути сплачений за весь час затримки виплати вихідної допомоги, а він був сплачений тільки 10 грудня 2020 року, на користь позивача із відповідача слід стягнути ще 20260 гривень 76 копійок середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати суми вихідної допомоги за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року.

Позиція відповідача. У зв`язку із тим, що усі рахунки підприємства арештовані, воно не мало можливості самостійно розпоряджатись своїми коштами, а тому не має вини у несвоєчасній виплаті вихідної допомоги позивачу. До того ж, слід застосувати принцип співмірності при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, а тому зменшити розмір стягнення.

Встановлені судом обставини на підставі наданих йому доказів.

08 вересня 2000 року Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Луганської області прийняло ОСОБА_1 на роботу на посаду електрогазозварника (а.с.4-5,6,8-16,42-50).

Постановою деражвного виконавця від 23 червня 2016 року у виконавчому провадженні №51340742 було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках вказаного підприємства, що вже були відкриті на цю дату та будуть відкриті після дати винисення цієї постанови, але в межах суми 12724021 гривня 23 копійки (а.с.28-29).

20 травня 2020 року Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Луганської області звільнило ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю (а.с.8-16,42-50).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року, з Комунального підприємства "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 було стягнуто вихідну допомогу у розмірі 27159 гривень, яку підприємство повинно було сплатити при його звільненні, але не сплатило, а також середній заробіток у розмірі 40952 гривні 60 копійок за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 21 травня 2020 року по 05 жовтня 2020 року (а.с8-16,42-50).

Але вихідна допомога та середній заробіток реально були сплачені ОСОБА_1 тільки 10 грудня 2020 року (а.с.7).

І оскільки вихідна допомога була сплачена тільки 10 грудня 2020 року, а середній заробіток за час затримки її виплати за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року залишився не сплаченим, ОСОБА_2 вважаючи, що він має право на його отримання за цей період у розмірі 20260 гривень 76 копійок, подав позов про його стягнення із вказаного підприємства, яке із цим не погоджується (а.с.1-3).

Зміст спірних правовідносин.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем мали місце трудові правовідносини, в межах яких між ними виник спір з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати йому вихідної допомоги при звільненні. І зокрема, за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 20260 гривень 76 копійок.

Оцінка суду щодо права та аргументів сторін.

Частина 1 статті 43 Конституції України гарантує кожній людині право на працю, яке включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому частина 7 статті 43 Основного закону України вказує на те, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зокрема, частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. А в разі порушення цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу, для підприємства настає відповідальність у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили встановлено те, що у день звільнення ОСОБА_1 Комунальне підприємство "Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Рубіжанської міської ради Луганської області повинно було сплатити на його користь вихідну допомогу у розмірі 27159 гривень, але не сплатило (а.с.8-16, 42-50). Сплата відбулась тільки 10 грудня 2020 року (а.с.7).

Тому суд погоджується із аргументами позивача про те, що за весь час затримки виплати на його користь вихідної допомоги, а це за період з 21 травня 2020 року по 10 грудня 2020 року, підприємство повинно сплатити на його користь середній заробіток, і позивачем доведено, що підприємством сплачено середній заробіток за період з 21 травня 2020 року по 05 жовтня 2020 року, на підставі рішення суду, у повному обсязі, зокрема у розмірі 40952 гривні 60 копійок (а.с8-16,42-50,7).

Але на розгляді суду знаходиться питання про стягнення на користь позивача із відповідача середнього заробітку за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 20260 гривень 76 копійок, розглядаючи яке суд виходить з наступного.

В силу вказаних положень Конституції та КЗпП України суд погоджується з тим, що позивач дійсно має право на отримання середнього заробітку за період затримки відповідачем виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні. І це право порушується саме відповідачем.

І суд не може погодитись із тим, що у затримці здійснення виплати вихідної допомоги позивачу, немає вини відповідача через арешт коштів на його рахунках, оскільки відповідачем не доведено, що у спірний період затримки виплати вихідної допомоги, арешт продовжував діяти, і що коштів на рахунках було стільки ж або менше, ніж сума на яку було здійснено арешт постановою державного виконавця (а.с.28-29).

Рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що розмір середнього заробітку позивача склав 431 гривня 08 копійок (а.с.8-16,42-50), а тому з огляду на період затримки виплати вихідної допомоги позивачу (з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року), позивач правильно обрахував суму середнього заробітку, розмір якої складає 20260 гривень 76 копійок, якщо виходяти з буквального застосування положень статті 117 КЗпП України.

Але суд, на виконання положень частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України застосовує статтю 117 КЗпП України, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, які викладені ним у постанові Великої палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15) та у постанові від 18 березня 2020 року (справа №711/4010/13-ц), через що такі правові висновки суд вважає усталеними.

Зокрема, суд враховує те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (пункт 71).

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75), а відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 76).

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків (пункт 78).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України (пункт 82). Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (пункт 86).

Суд поділяє такі висновки, і у цій справі не бачить жодних фактичних підстав для того, аби відійти від цих висновків, оскільки при розмірі невиплаченої вчасно вихідної допомоги при звільненніу сумі 27159 гривень, за час затримки її виплати у періодз 21 травня 2020 року по 05 жовтня 2020 року, позивач вже отримав середній заробіток у розмірі 40952 гривні 60 копійок, який значно перевищує суму самої вихідної допомоги.

А тому, на підставі саме принципів добросовісності, справедливості та розуминості суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає сплаті відповідачем на користь позивача у цій справі, керуючись при цьому наступними критеріями, що запропоновані Верховним Судом (пункт 91):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, розмір простроченої суми вихідної допомоги складає 27159 гривень; період затримки її сплати складає з 21 травня 2020 року по 10 грудня 2020 року (але за період з 21 травня 2020 року по 05 жовтня 2020 року, позивач вже отримав середній заробіток у розмірі 40952 гривні 60 копійок); тривалість простроки була пов`язана з виною відповідача та розглядом справи в суді; у спірних правовідносинах, відповідач не виплачував коштів позивачу з власної вини, та на наступний день після звільнення позивача звернувся до суду з позовом про зміну формулювання причин його звільнення, а позивач одразу подав зустрічний позов; заявлений позивачем розмір середнього заробітку у цій справі складає 20260 гривень 76 копійок, а розмір вихідної допомоги - 27159 гривень, але з урахуванням раніше сплаченої позивачу суми середнього заробітку, загалом за час затримки вихідної допомоги у розмірі 27159 гривень, він хоче отримати середній заробіток на суму 61213 гривень 33 копійки, що більше ніж вдвічі перевищує розмір несвоєчасно сплаченої суми вихідної допомоги, за період з 21 травня 2020 року по 10 грудня 2020 року.

Проте щодо імовірного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, то тут суд виходить з того, що одним із варіантів приблизної оцінки таких втрат, які розумно передбачити, може бути розрахунок на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні у відповідному періоді. Оскільки недоотримавши належні позивачу кошти від роботодавця, він міг би сплатити відсотки за відповідний період, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Саме такий підхід був підтриманий Великою палатою Верховного Суду у обох постановах (пункт 94.5. та пункт 42.7. відповідно).

Національний Банк України надав у розпорядження суду інформацію про середньозважену ставку за новими кредитами для фізичних осіб у національній валюті у 2020 році, яка склала 32,1% на рік.

Тому, враховуючи що позивач неотримав вихідну допомогу у розмірі 27159 гривень, то якби він узяв кредит на вказану суму, розмір його імовірних майнових втрат на рік склав би 8718 гривень 04 копійки (які він сплатив би як 32,1% за користування кредитом в розмірі 27159 гривень). Але оскільки перед судом стоїть питання щодо періоду несплати вихідної допомоги у вказаному розмірі у період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року (що складає 66 днів), розмір імовірних майнових втрат позивача склав би 1572 гривні 12 копійок ((27159 гривень (сума кредиту який позивач міг би взяти) помножити на 32,1% (середньозважена ставка по кредиту у національній валюті за рік користування кредитними коштами у 2020 році) = 8718 гривень 04 копійки (це сума відсотків, які позивач імовірно повинен був би сплатити банку за цілий рік користування кредитними коштами у 2020 році); 8718 гривень 04 копійки розділити на 366 днів = 23 гривні 82 копійки (це сума відсотків, які позивач імовірно повинен був би сплатити банку за один день користування кредитними коштами у 2020 році); 23 гривні 82 копійки помножити на 66 днів (це період за який просить стягнути середній заробіток позивач) = 1572 гривні 12 копійок.)).

Таким чином, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги є очевидно неспівмірною із сумою боргу самої вихідної допомоги (з урахуванням вже отрианих сум середнього заробітку по рішенню суду),а також з огляду на вказані вище критерії зменшення розміру середнього заробітку та встановлені обставини у цій справі, та здійснені судом на їх підставі розрахунки, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача до 1572 гривні 12 копійок.

І хоча зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити, вказану суму середнього заробітку суд вважає справедливою та пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам цієї справи.

Оцінка суду щодо позовних вимог.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Звідповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 1572 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) гривні 12 (дванадцять) копійок. Але у стягненні середнього заробітку за цей же період у розмірі ще 18688 (вісімнадцять тисяч шістьсот вісімдесят вісім) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки - слід відмовити.

Оцінка і висновок суду щодо судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.17), але позовні вимоги підлягають задоволенню тільки частково (зокрема, на суму 1572 гривні 12 копійок, з 20260 гривень 47 копійок заявлених), на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 70 (сімдесят) гривень 46 (сорок шість) копійок.

Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,42-44,49,76-101,120-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні задовольнити частково.

У стягненні з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області (ідентифікаційний код у ; місцезнаходження: 93000, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Мєндєлєєва, буд.49) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 18688 (вісімнадцять тисяч шістьсот вісімдесят вісім) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області (ідентифікаційний код у ; місцезнаходження: 93000, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Мєндєлєєва, буд.49) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, за період з 06 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 1572 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві) гривні 12 (дванадцять) копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області (ідентифікаційний код у ; місцезнаходження: 93000, Луганська область, м. Рубіжне, вул.. Мєндєлєєва, буд.49) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 70 (сімдесят) гривень 46 (сорок шість) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 12 травня 2021 року.

Суддя - Д.С. Коваленко