Справа № 503/1277/15-ц
Провадження № 6/503/24/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима заяву акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа за рішенням ухваленим у цивільній справі № 503/1277/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою,

встановив:

Заявник, який був позивачем за первісним позовом у справі, звернувся до суду із вище вказаною заявою посилаючись на ту обставину, що виконавчий лист виданий судом за рішенням ухваленим у цивільній справі № 503/1277/15-ц був втрачений при підготовці його направлення до органу ДВС. У зв`язку з чим рішення суду залишається не виконаним. Тому заявник просить суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа виданого за рішенням ухваленим судом 31.03.2016 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц та видати дублікат самого вище наведеного виконавчого листа.

В судове засідання представник заявника АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, стягувач про час та місце розгляду справи своєчасно повідомлявся належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням строків розгляду заяви, передбачених ч.3 ст. 433 ЦПК України, у відповідності до положень ч.6 ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом надіслання судової повістки-повідомлення поштою на адресу зазначену заявником у своїй заяві та на його електронну адресу, про що свідчить відповідна довідка (а.с.235). При цьому, представник заявника надіслав до суду клопотання (а.с.238) про розгляд справи за відсутності представника банку, в якому також зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Боржник ОСОБА_1 , який був одним з відповідачів за первісним позовом у справі, в судове засідання» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи своєчасно повідомлявся належним чином. Згідно другого речення ч.3 ст. 433 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

31.03.2016 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/1277/15-ц було ухвалено рішення, яке набрало законної сили після його апеляційного перегляду апеляційним судом Одеської області, який в свою чергу своїм рішенням від 20.03.2017 року змінив викладення резолютивної частини рішення суду першої інстранції.

Згідно вище зазначених рішень з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ODKDG201420461 від 06 вересня 2007 р. в розмірі 17948,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 травня 2015 р. складало еквівалент в сумі 399868 грн 22 коп., а також заборгованість за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 р. в розмірі 954,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 травня 2015 р. складало еквівалент в сумі 25017 грн 05 коп.

26.06.2017 року на адресу суду надійшла заява представника за довіреністю ПАТ КБ «ПриватБанк»від 23.06.2017 року б/н (а.с.220) про видачу виконавчих листів за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

26.06.2017 року судом на адресу представника позивача було направлено видані у цивільній справі № 503/1277/15-ц виконавчі листи для подальшого їх звернення до виконання, про що свідчить копія відповідного супровідного листа за Вих. № 503/1277/15-ц (а.с.223).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом Закон), який був чинний на час набрання рішенням законної сили після його перегляду судом апеляційної інстанції 20.03.2017 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Водночас із цим ч.1 ст. 12 Закону передбачає, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Матеріали цивільної справи № 503/1277/15-ц та зміст заяви заявника не містять відомостей, які б вказували на те, що строки пред`явлення виконавчого документа (виконавчого листа) до виконання переривалися у відповідності до положень ч.4 ст. 12 Закону. Водночас із цим зміст заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що направлений судом на адресу позивача виконавчий лист (виконавчі листи) не пред`являлися до виконання, що підтверджує відсутність переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у випадку передбаченому пунктом 1 ч.4 ст. 12 Закону.

Таким чином строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа виданого за рішеннями ухваленими Кодимським районним судом Одеської області 31.03.2016 року та апеляційним судом Одеської області 20.03.2017 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц становив три роки з наступного дня після набрання ним законної сили 21.03.2017 року, тобто до 21.03.2020 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно частини 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, ст. 129 Конституції України закріплено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Згідно ч.1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, містить аналогічну за своєю суттю норму, згідно із якою стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Водночас із цим підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Висновки суду

щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання:

У своїй заяві заявник посилаючись на ту обставину, що виконавчий лист виданий судом за рішенням ухваленим у цивільній справі № 503/1277/15-ц був втрачений при підготовці його направлення до органу ДВС.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України), висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, пункти 54-56.

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Єдиними доказами, які надані суду заявником, є довідка складена провідним юристконсультом самого АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2021 року за Вих. № 1511 (а.с.230) про втрату виконавчого документа виданого судом у цивільній справі № 503/1277/15-ц та копія довідки Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.09.2020 року за № 42-9672 (а.с.229) про не перебування на час її видачі і раніше виконавчого документа № 503/1277/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у цьому органі державної виконавчої служби.

Згадані довідки АТ КБ «ПриватБанк» та органу державної виконавчої служби не містять в собі жодних відомостей які б вказували на поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що виконавчі листи видані 26.06.2017 року судом у цивільній справі № 503/1277/15-ц могли бути пред`явленні АТ КБ «ПриватБанк» до виконання протягом трьох трирічного строку в період 21.03.2017 року до 21.03.2020 року або принаймні в період з моменту їх видачі стягувачу 26.06.2017 року до 21.03.2020 року.

Суд погоджується з тією обставиною, що внаслідок значного обсягу документа обігу банку виконавчі листи видані судом 26.06.2017 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц могли бути втрачені АТ КБ «ПриватБанк» при підготовці їх направлення до органу ДВС.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) та пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

За таких обставин виконання судового рішення, яке набрало законної сили, але не було виконане не з вини самого стягувача є цілком обґрунтованим.

Але матеріали заяви АТ КБ «ПриватБанк» не містять підтвердження того коли саме банк звернувся до Кодимського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з приводу перебування у його провадженні на виконанні виконавчого документа № 503/1277/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, з огляду на дату відповіді наданої органом державної виконавчої служби за № 42-9672(а.с.229), останнє мало місце у другій половині 2020 року, тобто вже після закінчення трирічного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів виданих судом 26.06.2017 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц.

Доказів того, що в період з моменту отримання виконавчих листів до 21.03.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» вживало яких-небудь заходів для встановлення місця знаходження виконавчих листів виданих судом 26.06.2017 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц суду не надано.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 212/7068/13-ц (провадження № 14-430цс18).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

На підставі наведеного вище суд вважає, що твердження про обов`язок сторони в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого провадження, має застосовуватись не лише до судового провадження під час розгляду справи в суді, а й до стадії виконавчого провадження, як невід`ємної частини судового розглядуспрямованої на фактичне виконання, зокрема ухвалених судом рішень.

Таким чином суд не вбачає поважності у пропущенні АТ КБ «ПриватБанк» строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів виданих судом 26.06.2017 року у цивільній справі № 503/1277/15-ц та вважає пропуск цього строку наслідком неналежного виконання процесуальних прав, який став наслідком відсутності необхідного і своєчасного контролю за процесом виконання рішення суду ухваленого свого часу на його користь.

В свою чергу за умов здійснення належного контролю за станом виконання зазначеного рішення АТ КБ «ПриватБанк» мало б можливість виявити втрати виконавчих листіву цивільній справі № 503/1277/15-ц протягом трирічного строку їх пред`явлення до виконання та відповідно у цей строк порушити перед судом питання про видачу їх дублікатів.

Ураховуючи, що згідно змісту ч.1 ст. 433 ЦПК України, ознака «поважності» є визначальною при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то за її відсутності суд не знаходить підстав для поновлення останнього.

щодо підстав для видачі дубліката виконавчого листа:

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), пункті 35, було викладено позицію Верховного Суду, згідно із якою якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Дана правова позиція неодноразово була застосована Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема у своїх постановах від 10 лютого 2021 року у справі № 303/1002/14-ц (провадження № 61-16376св20) та від 22 квітня 2021 року у справі № 460/5039/18 (провадження № 61-18869св20).

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого документа, оскільки заява про видачу останнього подана вже після спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а заявником (стягувачем) не наведено обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку, що надавало б суду можливість для його поновлення.

Керуючись ст. 433, підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа за рішенням ухваленим у цивільній справі № 503/1277/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д.В. Вороненко