Справа № 443/496/19 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/71/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:70
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П., суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1 і її представника

- адвоката Магарського М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500 грн. щомісячно і до досягнення донькою повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у позивачки в шлюбі з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 23.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не цікавиться донькою, не займається її вихованням, не надає жодної допомоги на її утримання, чим ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку, хоча їздить на заробітки за межі України і його середньомісячний заробіток становить 20 тис грн. Належний рівень життя дитині вона одна забезпечити не може, а добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдалося (а.с. 1-2, 16).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2 200 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 74-78).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати „і прийняте нове рішення, яким зменшити суму стягнення з (апелянта) аліментів … до мінімально передбаченої Сімейним Кодексом України», покликаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що він добровільно давав позивачці кошти на утримання доньки, а з березня 2019 року «через банкомат переводив вказані вище суми на банківську карточку її мами».

Звертає увагу на те, що він з 24.12.2016 року перебуває у іншому шлюбі від якого у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, який народився недоношеним, є хворобливим і потребує додаткових витрат на ліки та харчування.

Стверджує, що з часу запровадження карантину він втратив роботу у Польщі, перебивався тимчасовими заробітками, а «коли настали холода взагалі заробітків жодних. Будь-яких перспектив щодо покращення (його) матеріального становища на майбутнє у (нього) не має».

Також звертає увагу на те, що його батько, 1956 року народження, є пенсіонером, часто хворіє і «ця обставина теж вимагає від (апелянта) допомоги коштами для лікування батька» (а.с. 84-86).

Апелянт, будучи повторно своєчасно (07.05.2021 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 31 травня 2021 року (а.с. 136, 137, 141, 143), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За своєю правовою природою аліментами є кошти на утримання дитини.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1), і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2).

Як стверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки апелянта, останній 06.06.2016 року звільнився з роботи за власним бажанням (а.с. 97).

У письмовому Відзиві на позовну заяву апелянт визнає, що «легально працює за кордоном» (а.с. 20).

До апеляційної скарги не долучено доказів, які б свідчили про те, що апелянт є зареєстрованим у центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що апелянт втратив роботу і «перебивається» тимчасовими заробітками, до уваги прийматися не можуть

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Станом на час апеляційного розгляду справи законодавчо встановлений прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років складає 2 395 гривень.

Позивач (як платник аліментів) є молодою здоровою працездатною особою, 1984 року народження.

На час розгляду справи судом та ухвалення оскаржуваного рішення у відповідача/апелянта інших дітей не було (докази про це у матеріалах справи відсутні): син у новому шлюбі відповідача/апелянта народився лише ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто - вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення, а відтак доводи апеляційної скарги з посиланням на народження у апелянта сина до уваги прийматися також не можуть, оскільки наведена обставина може слугувати лише правовою підставою для звернення апелянта до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення з нього оскаржуваним рішенням.

На переконання колегії суддів, наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути правовою підставою для звільнення позивача від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї малолітньої доньки та сплачувати аліменти у розмірі 2 200 грн. щомісячно, тобто у розмірі, який наближений до визначеного законом мінімального.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 08 червня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.