Справа № 689/2704/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07.04.2021 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретарів судового засідання Кушнір О.М., Кочмарської О.М.

представника позивача-відповідача ОСОБА_1

представника відповідача-позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницького (раніше - Ярмолинецького) району Хмельницької області про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину жилого будинку,

встановив:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області та просила виділити їй в натурі 1/4 частину жилого будинку за АДРЕСА_1 , який складається із кухні, площею 7,0 кв.м. та трьох житлових кімнат - 18,1 кв.м., 15,4 кв.м. 11,5 кв.м. і який належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. Крім того, позивач просила встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок, пропорційно до розміру часток її та ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на будинок.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначила, що вказаний будинок належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, зокрема вона є власником 1/4 частини будинку, а ОСОБА_5 - 3/4 частини будинку відповідно.

Через неможливість спільного користування вказаним будинком, позивач просила виділити їй в натурі житлову кімнату площею 15,4 кв.м., а також надати їй в користування частину земельної ділянки на якій розташований будинок для обладнання окремого доступу до будинку тощо.

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене державним нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Кушал Д.В. 24 травня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №3-2 (спадкова справа №244-2006), згідно якого ОСОБА_4 успадкувала після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/8 частку жилого будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , а також просила визнати за нею, ОСОБА_5 , право власності на 1/8 частину вказаного жилого будинку з надвірними будівлями.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 вказала, що спірний будинок належав на праві спільної сумісної власності її батькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.08.2002, якою було затверджено мирову угоду по справі щодо поділу спадкового майна, за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 будинку з надвірними будівлями, за ОСОБА_4 (позивачем по справі) було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 будинку з надвірними будівлями, а за нею, ОСОБА_5 , було визнано право власності на 1/2 спадкового майна, тобто 1/4 будинку з надвірними будівлями. Після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом, успадкувала ще 1/8 частину будинку з надвірними будівлями.

ОСОБА_5 вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким ОСОБА_4 успадкувала вказану частину будинку є недійсним, оскільки було видане з порушенням вимог цивільного законодавства. Зокрема ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_4 з 1980 року постійно проживає в Йорданії, де перебуває у шлюбі, від якого в неї народилися троє дітей. Хоча ОСОБА_4 разом із дітьми була прописана у спірному будинку вона там постійно не проживала, як до смерті спадкодавця, так і після відкриття спадщини. Також ОСОБА_5 ствердила, що саме вона проживала з батьком та доглядала його і саме вона після його смерті прийняла спадщину. За таких обставин, вважаючи ОСОБА_4 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на 1/8 спірного будинку.

В ході судового розгляду адвокат Савінський О.П., як представник ОСОБА_4 , позов останньої підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, уточнивши позовні вимоги.

Так, представник позивача, з урахуванням висновку спеціаліста (експертного дослідження) №271ед/015 від 08.06.2015, просив виділити ОСОБА_4 в натурі житлову кімнату площею 15,4 кв.м. (№1-5), а також надати їй в користування частину земельної ділянки на якій розташований будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до запропонованого варіанту №1, яка обмежена поворотними точками 4-5-6-7-8-9-10-11-12-19-18-4, а саме: відстань між поворотними точками 4-5 становить 9,88 м.; відстань між поворотними точками 5-6 становить 5,28 м.; відстань між поворотними точками 6-7 становить 1,41 м.; відстань між поворотними точками 7-8 становить 3,40 м.; відстань між поворотними точками 8-9 становить 0,25 м.; відстань між поворотними точками 9-10 становить 0,60 м.; відстань між поворотними точками 10-11 становить 5,05 м.; відстань між поворотними точками 11-12 становить 3,85 м.; відстань між поворотними точками 12-19 становить 15,85 м.; відстань між поворотними точками 19-18 становить 7,53 м.; відстань між поворотними точками 18-4 становить 8,92 м.

Проти зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності представник останньої заперечив, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема вказав, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька як спадкоємець за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована з ним в одному будинку і саме цей будинок був її місцем проживання.

Представник відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 проти первісного позову заперечила, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема вказала, що ОСОБА_6 став власником вказаного будинку в 1969 році, який на той час був недобудований. В подальшому ОСОБА_8 добудував веранду, а у 2001 році оформив на себе право власності на будинок. Коли до будинку переїхала її мати - ОСОБА_5 (відповідач), то будинок був у занедбаному стані, вона почала змінювати конфігурацію кімнат, утеплювати будинок, а пізніше була зроблена надбудова. Також представник відповідача ствердила, що ОСОБА_4 у спірному будинку постійно не проживала, так як мешкала з сім'єю за кордоном, а коли вона приїздила в Україну, то ніхто їй не чинив будь-яких перешкод у користуванні будинком. Також представник відповідача зазначила, що висновок спеціаліста (експертне дослідження) №271ед/015 від 08.06.2015, який був зроблений експертом ОСОБА_9 не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, оскільки останній спірний будинок не оглядав, а робив свій висновок виключно за документами (технічним паспортом), які не могли бути покладені в основу дослідження, так як не відображають дійсну конфігурацію кімнат в будинку, їх розташування тощо.

Представник Ярмолинецької селищної ради Стасюк Р.В. не заперечував проти задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, а також підтверджується матеріалами справи, що за договором купівлі-продажу від 07 квітня 1969 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_10 жилий будинок, цегляний, незакінчений будівництвом, 60% готовності, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 146-147).

В подальшому, 17 червня 1987 року, даний будинок, загальна площа якого становила 59,0 кв.м., житлова - 45,0 кв.м., з добудовую у вигляді веранди, був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується відповідним актом комісії при виконкомі Ярмолинецької селищної ради народних депутатів (т. 2 а.с. 148).

Рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 19.06.2001 №56 "Про право власності на житловий будинок" за ОСОБА_6 було визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 149).

26 червня 2001 року Ярмолинецькою селищною радою було видане свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яким було посвідчено право власності ОСОБА_6 на вказаний жилий будинок (т. 2 а.с. 150).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 05.08.2002 у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про визнання права на частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , було затверджено мирову угоду, за наслідками якої за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (позивачем по справі) було визнано право власності на 1/4 спадкового майна, тобто 1/8 вказаного будинку з надвірними будівлями, а за ОСОБА_5 , було визнано право власності на 1/2 спадкового майна, тобто 1/4 зазначеного будинку з надвірними будівлями, а ОСОБА_11 відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 8, 64).

27 червня 2001 року згідно договору дарування ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 належну йому на праві власності 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором дарування та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 69, 255).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2006, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області (т. 1 а.с. 58).

Після смерті ОСОБА_6 його донька ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом 06.06.2006 звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, а 24.05.2013 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого вона успадкувала 1/8 будинку з надвірними будівлями, по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 57, 58, 71, 72).

Таким чином, станом на 24.05.2013 співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 були ОСОБА_5 , якій належить право власності на 3/4 вказаного будинку, та ОСОБА_4 , якій належить право власності на 1/4 зазначеного будинку.

Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Із положень ст. 190 ЦК України слідує, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 04.10.1991 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (п.7), в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

За змістом указаних правових норм право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно кільком особам, із визначенням часток кожного із співвласників.

Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна в особисту власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

На відміну від виділу (ст. 364 ЦК України), за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Поділ житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності осіб, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі, повинен передати співвласнику частку жилого будинку, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 3 квітня 2013 року (справа № 6-12цс13), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 24.04.2014 за клопотанням представника ОСОБА_4 по даній цивільній справі було призначено комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і на вирішення якої були поставлені питання щодо технічної можливості виділення в натурі ОСОБА_4 належної їй частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 та щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розташований (т. 1 а.с. 134).

Згідно повідомлення експертів від 09.10.2014 через незабезпечення доступу до об`єкту дослідження (будинку за АДРЕСА_1 ), дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 170).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 дану цивільну справу було повторно направлено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи згідно ухвали суду від 24.04.2014 (т. 1 а.с. 194).

Згідно повідомлення експертів від 27.01.2015 через несплату ОСОБА_4 вартості проведення експертизи згідно виставленого рахунку №7379 від 23.12.2014 дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 201).

13.02.2015 дану цивільну справу було повторно направлено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи згідно ухвали суду від 24.04.2014 (т. 1 а.с. 213).

Згідно повідомлення експертів від 10.06.2015 через несплату ОСОБА_4 вартості проведення експертизи згідно виставленого рахунку №2127 від 05.05.2015 дане експертне дослідження не було проведено (т. 1 а.с. 215).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 26.11.2018 за клопотанням представника ОСОБА_4 по даній цивільній справі знову було призначено комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 2 а.с. 87).

Згідно листа Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.07.2019 через несплату ОСОБА_4 вартості проведення експертизи ухвала суду про проведення експертизи була залишена без виконання, а матеріали справи були повернуті до суду (т. 2 а.с. 95).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Як передбачено ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Із положень ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_4 , в особі її представника, обґрунтувала свій позов висновком спеціаліста (експертним дослідженням) №271ед/015 від 08.06.2015, який був зроблений експертом Власюком В.В.

Однак, експерт ТОВ "Бюро судових будземекспертиз" Власюк В.В. в судовому засіданні в якості спеціаліста пояснив, що висновок експертного дослідження не може вважатися висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, а таке дослідження він проводив виключно на матеріалах технічної документації, зокрема досліджував технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1 , виготовлений КП "Ярмолинецьке БТІ" 05.06.2013.

В той же час, допитана як свідок ОСОБА_12 , яка є начальником КП "Ярмолинецьке БТІ" пояснила, що при виготовленні 05.06.2013 технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , працівники бюро технічної інвентаризації безпосередньо на об`єкт не виходили, а такий технічний паспорт видавався в зв`язку з отриманням ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Крім того, конфігурація жилих приміщень, які є на плані будівлі в технічному паспорті на спірний житловий будинок, виготовленому КП "Ярмолинецьке БТІ" 05.06.2013, не співпадають з конфігурацією жилих приміщень, які є на плані будівлі в технічному паспорті на спірний житловий будинок, виготовленому КП "Ярмолинецьке БТІ" 13.12.2017 на вимогу ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 30).

Таким чином, висновок експертного дослідження №271ед/015 від 08.06.2015, виготовлений експертом ТОВ "Бюро судових будземекспертиз" Власюком В.В. не може вважатися висновком експерта по даній цивільній справі, не містить повну інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки в ході судового розгляду позивачем не надано інших належних і допустимих доказів щодо предмета спору, то суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 , то суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки виконкому Ярмолинецької селищної ради №1883 від 22 травня 2013 року, на день смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані разом з спадкодавцем ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 61).

06.06.2006 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Динько Г.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 57).

24.05.2013 року державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Кушал Д.В. було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 71).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24.04.2017 справа №689/403/14-ц (провадження № 22-ц/792/190/17) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту від 27.06.2001 відповідно до якого ОСОБА_6 заповідав все своє майно ОСОБА_4 було встановлено факт, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 . Цим же рішенням ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні позову.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька, суд вважає безпідставними вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчене державним нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Кушал Д.В. 24 травня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №3-2 (спадкова справа №244-2006), згідно якого ОСОБА_4 успадкувала після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/8 частку жилого будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , а також про визнання за ОСОБА_5 , права власності на 1/8 частину вказаного жилого будинку з надвірними будівлями.

На підставі ст. 181,190,356,364,367, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст. 12, 76-80, 81, 89, 102, 109, 110, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницького (раніше - Ярмолинецького) району Хмельницької області про виділ в натурі у рахунок належної їй на праві власності частки розміром 1/4 у спільній частковій власності на жилий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 24 травня 2013 року посвідченого державним нотаріусом Другої Хмельницької нотаріальної контори Кушал Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-2 (спадкова справа №244-2006), згідно якого ОСОБА_4 успадкувала після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/8 частку жилого будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 та у визнанні за ОСОБА_5 права власності на 1/8 частку вказаного жилого будинку з надвірними будівлями.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.05.2021.

Суддя М.М.Баськов