Справа № 465/6560/20 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/3459/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Дениса Ігоровича на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року, постановлене в складі головуючого-судді Бунда А.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

в жовтні 2020 року позивач звернувся в суд з даним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання у вигляді укладеного договору № 91713 від 17 вересня 2018 року купівлі світлотехнічних приладів. Проте відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо продажу до 27 листопада 2018 року означеного сторонами товару, чим порушив умови договору визначені змістом зобов`язання. 31 серпня 2020 року Франківським районним судом м. Львова прийнято рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача грошові кошти у сумі 25 010 грн 16 коп., як повернення попередньої оплати за товар, а також 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 1 062 грн 93 коп., як плату за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таке рішення відповідачами не оскаржено та набрало законної сили. Тому із посиланням на вимоги статті 82 ЦПК України вважає доведеним фактом наявну заборгованість перед ним. 15 жовтня 2020 року позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду. 16 березня 2021 року відповідачем фактично виконано в повному обсязі рішення суду. З урахуванням уточнень та доповнень до позовних вимог просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 16 106 грн 54 коп. як пеню за Договором № 91713 від 17 вересня 2018 року, а також 20 000,00 грн за завдану моральну шкоду та судові витрати у розмірі 6 000,00 грн на правничу допомогу.

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 106 грн 54 коп. як пеню за договором № 91713 від 17 вересня 2018 року та 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Попов Денис Ігорович оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що пережиті позивачем ОСОБА_1 моральні страждання у грошовому еквіваленті оцінені в сумі 20 000,00 грн, що справедливо враховує характер та тривалість діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичні та моральні страждання через невиконання свого зобов`язання відповідачем протягом 2,5 років. Вважає таке відшкодування достатнім, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Просить скасувати заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000,00 грн за завдану моральну шкоду. В іншій частині заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Таким чином, представником позивача - адвокатом Поповим Д.І. в апеляційному порядку оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. А відтак, колегія суддів за приписами статті 367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа призначена до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні. У відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 48-50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18) викладено правовий висновок про те, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, за умови недоведеності позивачем усіх складових елементів правопорушення, сукупність яких згідно закону є підставою для відповідальності заподіювача (відповідача) за завдану моральну шкоду, дійшов в цілому вірного висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог, однак помилково обґрунтував ухвалене рішення висновками щодо застосуванням норм права, які не відповідають судовій практиці ще з 2019 року, за якою Верховний Суд по суті відступив від висновків Верховного Суду України про те, що у договірних правовідносинах моральна шкода не відшкодовується, якщо це договором не передбачено.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 2 статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як зазначено в частині четвертій статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід змінити, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення інших позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, його у цій частині слід залишити без змін.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 25 листопада 2021 року.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Дениса Ігоровича задовольнити частково.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінити, виклавши його мотивувальну частину в цій частині, у редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич