Єдиний унікальний номер 226/1609/20
Номер провадження 22-ц/804/1324/21
Єдиний унікальний номер 226/1609/20 Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Номер провадження 22-ц/804/1324/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №226/1609/20 за позовом Публічного Акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26 листопада 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 722/10/2013/0318, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 138 551 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,7 % річних, та 21,7 % річних у разі неповернення кредитних коштів у терміни, передбачені договором, зі строком повернення кредитних коштів до 30 жовтня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №74/318/04, відповідно до якого поручитель зобов`язалася у повному обсязі нести солідарну з ОСОБА_1 відповідальність перед банком.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 04 травня 2020 складає 129 324,26 гривень, та складається із: простроченої заборгованості по кредиту в сумі 63699,38 гривень та простроченої заборгованості по процентам в сумі 65624,88 гривень.

Просило стягнути на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 129324,26 гривень. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 26 листопада 2020 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №722/10/2013/0318 від 31 жовтня 2013 року, а саме: заборгованість за кредитом прострочену в сумі 49265,54 гривень, заборгованість за процентами прострочену в сумі 16751,49 гривень, та судові витрати в сумі 1072 гривень, а всього 67089,03 гривень.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом в сумі 14433,84 гривень та простроченої заборгованості за відсотками в сумі 48873,39 гривень відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів частини позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що банк не позбавлений права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пункту 1.4.2 кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки зазначені проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №910/10156/17, від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012, від 18 лютого 2019 року по справі №910/214449/17, від 03 березня 2021 року по справі №323/3357/18-ц.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору та договору поруки закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 722/10/2013/0318, відповідно до умов якого банк надав відповідачу на придбання автомобіля марки SKODA моделі RAPID AMBITION, 2013 року випуску, кредит в сумі 138551 гривень (п.1.1, п.1.2) зі сплатою 16,7 % річних за користування кредитними коштами (п.1.4.1) та 21,7% за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, (п.1.4.2), з кінцевим строком користування по 30 жовтня 2018 року (п.1.3.1); повернення кредиту та процентів мало здійснюватись щомісячно з 01 по 10 число кожного поточного місяця шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3467 гривень (крім першого і останнього платежів) (п.3.1).

Відповідно до п.1.5 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування на поточних рахунок ТОВ «Автоцентр Донецьк» для оплати за вищевказаний автомобіль.

Відповідно п. 4.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п.1.2 цього договору цілі; повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього договору.

Згідно з п.5.8 кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки.

Згідно з п.8.3 кредитного договору цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.2.1, п.2.3 кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банком приймається у заставу автомобіль, зазначений у п.1.2 кредитного договору; також кредит забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1.1, п.1.2 договору поруки № 74/318/04 від 31 жовтня 2013 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 722/10/2013/0318 від 31 жовтня 2013 року, укладеного між банком і ОСОБА_1 , та несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з п.1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п.5.1, п.5.2 договір поруки діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 18 листопада 2014 року, що підтверджується копіями кредитного договору, графіком платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, графіком зменшення заборгованості за кредитом, договору поруки, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 з 31 жовтня 2013 року по 11 червня 2020 року.

Станом на 04 травня 2020 заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становить 129324,26 гривень, з них: прострочена заборгованість за кредитом 63699,38 гривень, прострочена заборгованість за процентами 65624,88 гривень, а всього 129324,26 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з жовтня 2018 року по травень 2020 року, суд першої інстанції керувався ст.559 ЦК України та виходив з того, що нарахування процентів за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто по жовтень 2018 року, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки на підставі умов договору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Встановлено, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 722/10/2013/0318, відповідно до умов якого банк надав відповідачу на придбання автомобіля марки SKODA моделі RAPID AMBITION, 2013 року випуску, кредит в сумі 138551 гривень (п.1.1, п.1.2) зі сплатою 16,7 % річних за користування кредитними коштами (п.1.4.1) та 21,7% за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, (п.1.4.2), з кінцевим строком користування по 30 жовтня 2018 року (п.1.3.1); повернення кредиту та процентів мало здійснюватись щомісячно з 01 по 10 число кожного поточного місяця шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3467 гривень (крім першого і останнього платежів) (п.3.1). (а.с. 6-11)

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції положень кредитного договору та договору поруки, відповідно до яких закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин, припинення строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору, є необґрунтованими.

Оскільки, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто по жовтень 2018 року, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки на підставі умов договору.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №243/9032/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором від 31 жовтня 2013 року № 722/10/2013/0318 здійснено ОСОБА_1 18 листопада 2014 року, що підтверджується копіями кредитного договору, графіком платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, графіком зменшення заборгованості за кредитом, договору поруки, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 з 31 жовтня 2013 року по 11 червня 2020 року. (а.с. 24-29)

Відповідно до п.3.9 кредитного договору у разі порушення встановлених цим договором порядку і строків сплати періодичних платежів суми не погашених у строк платежів (або їх частини) визнаються простроченими та наступного банківського дня переносяться Банком на рахунки простроченої заборгованості.

У п.4.2.3 кредитного договору сторони погодили, що у випадках несвоєчасного виконання позивальником своїх зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день) банк має право вимагати достроково повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору.

При цьому вимога про дострокове виконання позивальником своїх зобов`язань направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

Матеріали справи не містять доказів направлення банком позичальнику письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання, а тому підстави вважати, що відбулася зміна строку виконання зобов`язання, відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Пунктом 5.8 кредитного договору встановлений трирічний строк позовної давності, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дію загального строку позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що припинення строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними, є необґрунтованими.

Оскільки, договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Такі висновки узгоджуються із висновками щодо застосування норм матеріального права, висловленими Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №309/2337/15-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 348/2233/16-ц (провадження 61-13359ск18), від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц (провадження № 61-3426св19).

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто з липня 2017 року по жовтень 2018 року, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки на підставі умов договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Доводи апеляційної скарги, що пункт 1.4.2 кредитного договору №2203-317/04/57 від 25 вересня 2012 року не містить умов щодо нарахування процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення, тому проценти за ставкою 21,9% річних не можна вважати пенею, є необґрунтованими.

Оскільки, рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо кредитного договору №2203-317/04/57 від 25 вересня 2012 року про визначення процентів за ставкою 21,9% річних пенею.

Також, посилання скаржника в апеляційній скарзі на кредитний договір №2203-317/04/57 від 25 вересня 2012 року є помилковими, оскільки матеріали справи не містять вищезазначеного кредитного договору.

Суд першої інстанції, розраховуючи заборгованість за кредитним договором №722/10/2013/0318 від 31 жовтня 2013 року, виходив з наданого банком розрахунку заборгованості (а.с.24-29), в якому застосована підвищена ставка у 21,7% через неповернненя кредиту у передбачені договором термін.

Отже, доводи апеляційної скарги, що банк не позбавлений права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пункту 1.4.2 кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки зазначені проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №910/10156/17, від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012, від 18 лютого 2019 року по справі №910/214449/17, від 03 березня 2021 року по справі №323/3357/18-ц, є обґрунтованими та відповідають висновкам суду першої інстанції, викладеним у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором встановлений до 30 жовтня 2018 року, звернувшись із позовом до суду 01 липня 2020 року про стягнення заборгованості, банк, пред`явивши позовну заяву, використав право вимоги про дострокове повернення кредиту відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України і саме з цього часу має відраховуватися термін для звернення до поручителя з вимогою про погашення заборгованості, який банк не пропустив.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної - відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 369, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: