1Справа № 335/778/21 2/335/1189/2021
20 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Фоміної Л.О., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Електро Лізинг про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ „Електро Лізинг про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила наступне.
07.02.2019 року між сторонами було укладено Інвестиційний договір № 07-02-2019-1, за умовами якого позивачем було вкладено грошові кошти в господарську діяльність ТОВ „Електро Лізинг, за яким Об`єкт інвестування визначено у 136 079 гривень, що на день укладення договору, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 5 000 доларів США, за користування якими відповідач зобов`язався сплачувати відсотки, відповідно до умов договору, та повернути отримані кошти у визначені договором строки.
07.03.2019 року між сторонами було укладено Інвестиційний договір № 07-03-2019-7, за умовами якого позивачем було вкладено грошові кошти в господарську діяльність ТОВ «Електро Лізинг», за яким Об`єкт інвестування визначено у 133 000 гривень, що на день укладення договору, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 5 000 доларів США, за користування якими відповідач зобов`язався сплачувати відсотки, відповідно до умов договору, та повернути отримані кошти у визначені договором строки.
Відповідачем за умовами укладеного інвестиційного договору № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року виплачено позивачу 500 доларів США, в іншій частині умови договору не виконано. Умови інвестиційного договору № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року не виконані у повному обсязі.
У зв`язку із неналежним виконанням умов укладених договорів, за договором № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року за відповідачем утворилася заборгованість, яка з урахуванням виплачених сум становить 6 480,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 181 785,60 гривень; за договором № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року 7 046,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 197 645,63 гривень, яку позивач просила стягнути з відповідача у судовому порядку.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яка виразилася у порушенні її людської гідності, що негативно позначається на її здоров`ї, самопочутті, психічному та емоційному стані, яку вона оцінює у 25 000 гривень.
Судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом даної справи, які складаються з витрат на правничу допомогу та судового збору, позивач просить покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 28.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову, на виконання якої 15.02.2021 року позивачем усунуто зазначені в ухвалі суду недоліки позову.
Ухвалою суду від 16.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
В судове засідання позивач не з`явилася, суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.02.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ „Електро Лізинг було укладено Інвестиційний договір № 07-02-2019-1 (а.с. 31-35), предметом якого є вкладення грошових коштів (Інвестиційні кошти) Інвестора в господарську діяльність Виконавця з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності Виконавця. Відповідно до умов цього договору Інвестор передає у власність Виконавця грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів (Об`єкт інвестування) (п.п. 1.1, 1.2 Договору).
Відповідно до п.п. 1.2.1, 1.2.2 Договору, технічні характеристики Об`єкта інвестування: Пристрій зарядний для електромобілів типу УЗЕ потужністю 6,6 кВт, 3-х портовий; Вартість Об`єкта інвестування 136 079 гривень, що на дату оплати, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 5000 доларів США. Об`єкт інвестування має бути встановлено Виконавцем за адресою: номер станції 0005, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6.
Відповідно до п.п. 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 Договору, кожного місяця, протягом строку користування Інвестиційними коштами, Виконавець виплачує Інвестору проценти у розмірі 2,82 відсотки від загальної суми інвестиційних коштів. Процент, під який надаються інвестиції, складає 2,82 в місяць від загальної суми інвестованих коштів Інвестора в сферу діяльності, включаючи суму капіталізації згідно з пунктом 4.5 даного Договору. Дата повернення процентів та основної суми Інвестиційних коштів припадає на 366 день з дати внесення інвестиції. Виплата процентів протягом 365 днів з дати внесення інвестицій не проводиться, а сума процентів, яка підлягає виплаті, капіталізується (рефінансування) до загальної суми інвестиції та виплачується на 366 день з дати внесення інвестиції. Інвестиційні кошти повертаються Інвестору в національній валюті України гривні, в сумі, що буде еквівалентній 5000 доларів США та процентів за 365 днів з дати підписання договору в розмірі 5000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення коштів, але, в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що було надана Інвестором.
Крім того, 07.03.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ „Електро Лізинг було укладено Інвестиційний договір № 07-03-2019-7 (а.с. 36-40), предметом якого є вкладення грошових коштів (Інвестиційні кошти) Інвестора в господарську діяльність Виконавця з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування і функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності Виконавця. Відповідно до умов цього договору Інвестор передає у власність Виконавця грошові кошти для придбання, встановлення, підключення, налагодження функціонування і обслуговування станції зарядки для електромобілів (Об`єкт інвестування) (п.п. 1.1, 1.2 Договору).
Відповідно до п.п. 1.2.1, 1.2.2 Договору, технічні характеристики Об`єкта інвестування: Пристрій зарядний для електромобілів типу УЗЕ потужністю 6,6 кВт, 3-х портовий; Вартість Об`єкта інвестування 133 000 гривень, що на дату оплати, відповідно до курсу НБУ, еквівалентно 5000 доларів США. Об`єкт інвестування має бути встановлено Виконавцем за адресою: номер станції 0006, вул. Житомирська, Березівка, Київська область, Україна.
Відповідно до п.п. 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 Договору, кожного місяця, протягом строку користування Інвестиційними коштами, Виконавець виплачує Інвестору проценти у розмірі 2,90 відсотки від загальної суми інвестиційних коштів. Процент, під який надаються інвестиції, складає 2,90 в місяць від загальної суми інвестованих коштів Інвестора в сферу діяльності, включаючи суму капіталізації згідно з пунктом 4.5 даного Договору. Дата повернення процентів та основної суми Інвестиційних коштів припадає на 366 день з дати внесення інвестиції. Виплата процентів протягом 365 днів з дати внесення інвестицій не проводиться, а сума процентів, яка підлягає виплаті, капіталізується (рефінансування) до загальної суми інвестиції та виплачується на 366 день з дати внесення інвестиції. Інвестиційні кошти повертаються Інвестору в національній валюті України гривні, в сумі, що буде еквівалентній 5000 доларів США та процентів за 365 днів з дати підписання договору в розмірі 5000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення коштів, але, в будь-якому разі, не менше суми в гривнях, що було надана Інвестором.
Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов укладених з відповідачем Інвестиційних договорів: № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року, № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року, шляхом вкладення грошових коштів.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Стаття 629 ЦК України, визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до розрахунку позивача, у зв`язку із неналежним виконанням Інвестиційного договору № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 6 480,77 доларів США, яка обрахована наступним чином: 5 000 доларів США (основна сума інвестиційних коштів) + 1 980,77 доларів США (розмір виплат за Договором без урахування основної суми інвестиційних коштів) 500 доларів США (виплачена відповідачем сума за умовами договору).
Відповідно до розрахунку позивача, у зв`язку із неналежним виконанням Інвестиційного договору № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 7 046,19 доларів США, яка складається з 5 000 доларів США (основна сума інвестиційних коштів) та 2 046,19 доларів США (розмір виплат за Договором без урахування основної суми інвестиційних коштів).
Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення інвестиційних коштів, отримання яких відповідачем підтверджено дослідженими судом доказами.
Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення Виконавцем умов Інвестиційних договорів, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договорами, та, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за договорами у зазначеному розмірі.
Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17, згідно з якою, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Розмір заборгованості за Інвестиційним договором № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року у сумі 6 480,77 доларів США, станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 181 785,60 гривень, за Інвестиційним договором № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року у сумі 7 046,19 доларів США, станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 197 645,63 гривень, що відповідає умовам вищезазначених договорів.
На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом, інвестиційні кошти за укладеними між сторонами договорами, які були отримані відповідачем, позивачу не повернуто, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості за ними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за Інвестиційним договором № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року у розмірі 6 480,77 доларів США, що станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 181 785,60 гривень, та за Інвестиційним договором № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року у розмірі 7 046,19 доларів США, що станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 197 645,63 гривень, що загальним розміром становить 379 431,23 гривень, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Верховного суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінивши доводи позивача та надані нею докази у справі, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обгрунтованих доводів про те, в чому саме виразилися її страждання, які зумовили настання моральної шкоди, якого їх ступеня зазнала позивач, а також, якими саме діями відповідача таку шкоду спричинено. Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди на те, що вона вимушена захищати своє право володіння належним їй майном у судовому порядку, суд вважає необгрунтованим. Крім того, позивачем оцінено моральну шкоду, спричинену відповідачем у розмірі 25 000 гривень, проте матеріали позову не містять даних про те, з чого виходила позивач, оцінюючи її розмір.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у заявленому розмірі є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.
Разом з цим, позивач просила покласти на відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 15 870 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено Договором про надання правової допомоги, актом про надання юридичних послуг.
Виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що обґрунтованим розміром витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, є витрати у розмірі 7 500 гривень, які суд обраховує з вартості наданих адвокатом послуг, пов`язаних із підготовкою позову та зверненням до суду, що підтверджені відповідним Актом (а.с. 16).
В іншій частині заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 8 370 гривень, на підставі Акту про надання юридичних послуг (а.с. 14), не пов`язаних із розглядом даної справи, суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 3 794,31 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро Лізинг» на користь ОСОБА_1 заборгованість за Інвестиційним договором № 07-02-2019-1 від 07.02.2019 року у розмірі 6 480,77 доларів США, що станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 181 785,60 гривень, за Інвестиційним договором № 07-03-2019-7 від 07.03.2019 року у розмірі 7 046,19 доларів США, що станом на 18.01.2021 року за офіційним курсом Національного Банку України, становить 197 645,63 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 794,31 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 гривень, а всього стягнути 390 725 (триста дев`яносто тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 54 копійки.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Калюжна