Справа №701/941/21
Номер провадження2/701/418/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - В.Л. Маренюка

за участю секретаря - Н.В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні майном та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 28 травня 2021 року позивач, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, купила, а відповідачка ОСОБА_2 , продала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були зареєстровані в цій квартирі, належній позивачу на даний час відповідно до договору купівлі-продажу квартири, оскільки квартира до укладення між ними договору купівлі-продажу належала ОСОБА_2 (яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції 12 листопада 2014 року, актовий запис за № 18 вчинено 24.12.2002).

Пунктом 5.3 договору зазначено, що на час укладення договору купівлі-продажу, позивачу зі слів відповідачки, ОСОБА_2 було відомо, що в квартирі на даний час зареєстрований, але не проживає, син продавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в силу певних причин на даний час проживає за кордоном і не може виписатися з квартири, але на протязі року після укладення договору це питання буде вирішено в судовому порядку. Однак, в подальшому, після того, як відповідач передала позивачу будинкову книжку, а також із довідки ЦНАП Маньківської селищної ради позивач дізналась, що, крім ОСОБА_7 , в квартирі також зареєстровані і відповідачка ОСОБА_2 і ще один її син ОСОБА_4 . На даний час позивач не має змоги просити їх звернутись до відповідних компетентних органів, оскільки позивачу невідоме їх місце проживання на даний час та номери телефонів, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивача до суду не з`явивилась, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі, до суду не з`явились, однак направили до суду засобами електронного зв`зку заяви в яких просили справу слухати в їх відсутності та не заперечували на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 28 травня 2021 року позивач, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, купила, а відповідачка ОСОБА_2 , продала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були зареєстровані в цій квартирі, належній позивачу на даний час відповідно до договору купівлі-продажу квартири, оскільки квартира до укладення між ними договору купівлі-продажу належала ОСОБА_2 (яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції 12 листопада 2014 року, актовий запис за № 18 вчинено 24.12.2002).

Пунктом 5.3 договору зазначено, що на час укладення договору купівлі-продажу, позивачу зі слів відповідачки, ОСОБА_2 було відомо, що в квартирі на даний час зареєстрований, але не проживає, син продавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в силу певних причин на даний час проживає за кордоном і не може виписатися з квартири, але на протязі року після укладення договору це питання буде вирішено в судовому порядку. Однак, в подальшому, після того, як відповідач передала позивачу будинкову книжку, а також із довідки ЦНАП Маньківської селищної ради позивач дізналась, що, крім ОСОБА_7 , в квартирі також зареєстровані і відповідачка ОСОБА_2 і ще один її син ОСОБА_4 .

На даний час позивач не має змоги просити їх звернутись до відповідних компетентних органів, оскільки позивачу невідоме їх місце проживання на даний час та номери телефонів.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житлова квартира, будинок, садиба, (статті 379, 382 ЦК України).

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (стаття 346 ЦК України ).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (частина перша статті 346 ЦК України), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене також щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Положення ч.2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що із припиненням права власності особи (власника) на нерухоме майно втрачається і право користування цим жилим приміщенням і у осіб, які за його згоди мали право користуватися вказаним житловим приміщенням. Тобто, на момент набуття позивачем права власності на квартиру відповідачі значились у ній зареєстрованими, разом з тим, з підстав зміни власника, останні втратили право користування житловим приміщенням. Право відповідачів користуватися житловим приміщенням є похідним від права власності на квартиру, при цьому припинення права власності особи на квартиру припиняє і право інших осіб, які зареєстровані в цій квартирі, користуватися житловим приміщенням.

Своєю бездіяльністю, а саме не бажанням виписатись з будинку відповідачі перешкоджають позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належною позивачу квартирою, порушують вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, оскільки реєстрація (прописка) відповідачів позбавляє позивача права безперешкодно користуватися нею, а також змушує нести зайві затрати по сплаті комунальних платежів по її утриманню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, проте не є членами родини позивача, тому вони втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за вищевказаною адресою, оскільки таке зберігання права користування чинить перешкоди для реалізації прав позивача як власника квартири, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 200, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 316, 391, 405 ЦК України, ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя В.Л. Маренюк