Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Шарапанівської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

УСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що між жителями села Комарівці Барського району існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби. Відповідно до встановленого графіку випасання худоби 18 серпня 2019 року чергу випасав ОСОБА_2 . Останній належним чином не проконтролювала худобу, внаслідок чого між коровами відбулася бійка. Корова позивачки отримала травми, які були не сумісними з життям. Позивачка змушена була дорізати корову та продати заготовачам. Відповідач ОСОБА_3 є власником корови, яка побила корову позивача, а тому теж має нести відповідальність. Загибель корови завдала позивачу моральних та матеріальних збитків. Добровільно відповідачі не бажають відшкодувати завдані збитки. Позивач вважає, що таким чином відповідачі своє безвідповідальністю нанесли їй шкоду. Тому, позивач змушена звертатися до суду з позовом, та просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15000 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники адвокат Вітюк В.В. позов підтримали повністю та наполягали на його задоволенні. Суду пояснили, що позивач 18.08.2019 року передала належну їй корову пастуху ОСОБА_2 у череду пастися. Коли корову пригнали на обід, то вона була в жахливому стані. Вона викликала ветеринара, який пояснив, що мабуть корова напилася намулу. Він оглянув її, зробив ін`єкції. На слідуючий день теж оглядав, проте стан не покращився, вона двоє діб стояла на ногах. ІНФОРМАЦІЯ_1 корова померла.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, заперечували проти його задоволення. ОСОБА_2 та його представник адвокат Невольчук С.П. у судовому засіданні пояснили, що вини в загибелі корови позивачки не має. ОСОБА_5 випасав худобу 18.08.2019 року, а корова здохла 20.08.2019, тобто через три дні. Після випасання корови він повернув її власнику.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що 18.08.2019 року відповідач ОСОБА_2 випасав череду корів, в тому числі корову, яка належала її матері ОСОБА_1 . Коли пригнали череду на обід до дому, орієнтовно в 13.00 год, вона побачила, що корова була в жахливому стані, а саме вся в намулі, брудна, важко пересувалася. Вона поцікавилася у ОСОБА_2 що сталося, на що він відповів, що корова билася з іншою коровою, яка належить ОСОБА_3 . ОСОБА_6 викликала ветеринара ОСОБА_7 , щоб оглянув корову. Він приїхав після 17.00 год, оглянув корову, зробив уколи її. Проте стан корови не покращився, вона не хотіла ні їсти, ні пити. 19.08.2019 року, корова теж була у поганому стані, не вставала на ноги. 20.08.19 року вночі корова здохла.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Коли вона на слідуючий день пасла череду корів, то чула від людей, що корова, що належить ОСОБА_3 билася із коровою, що належить позивачці, потім кинула цю корову у намул.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що теж то чула від людей із села, що корова, що належить ОСОБА_3 билася із коровою, що належить позивачці.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 20.08.19 року він витягував мертву корову позивачки з сараю для здачі заготівельникам.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює ветеринарним лікарем. 18.08.19 року йому зателефонувала позивач ОСОБА_1 та повідомила про хворобу її корови. Він приїхав, оглянув корову, у неї була висока температура, він зробив її ін`єкції. Корова стояла на ногах. На другий день він повторно оглянув корову. Пізніше йому повідомили про смерть корови. Причина смерті йому не відома. Для визначення причини смерті до нього не зверталися. Чи була корова побита іншою коровою, визначити не може.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований і в його задоволенні слід відмовити. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Позивач ОСОБА_1 є власником великої рогатої худоби «Зорка», що підтверджується паспортом серії НН №590908 від 21.03.2011 року.

Відповідно до чергового графіку спільного випасання корів власниками великої рогатої худоби в с. Комарівці Барського району Вінницької області 18 серпня 2019 року випас худоби покладався на ОСОБА_2 . По закінченні випасу корова позивача була повернута власнику.

Згідно положень ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В частинах 1 та 2 статті 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тлумачення статей 22, 614, 623 ЦК України в сукупності свідчить, що встановлена цими нормами презумпція вини особи визначає розподіл тягаря доказування, адже позивач (особа, яка заявляє про своє право на відшкодування збитків) повинен довести наявність збитків, їх розмір та причинний зв`язок між невиконанням обов`язків та збитками, натомість відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Крім того, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачка на підтвердження причинного зв`язку між невиконанням відповідачами обов`язків з випасання худоби та загибеллю тварин та в обґрунтування розміру збитків, завданих вимушеним забоєм належної їй худоби, належних та допустимих доказів суду не надала.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів причини смерті корови, адже корова померла на третій день після того, як пастух ОСОБА_2 повернув її власнику. Розтин тварини не проводився, причина хвороби не встановлювалась, Позивач прийняла рішення про забій корови без відповідного висновку ветеринарного лікаря.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду розрахунку завданої матеріальної шкоди та не обґрунтувала, в чому полягає завдана їй моральна шкода.

Посилання позивачки на те, що корова позивачки отримала травми, які були не сумісними з життям, в результаті бездіяльності відповідача, що стало причиною смерті корови, є припущенням, і не може бути прийнято судом як доказ, оскільки в цьому випадку (за умов неочевидності та з огляду на проміжок часу, який пройшов між поверненням корови з череди та її смертю) допустимим доказом причин захворювання, доцільності лікування та смерті худоби може бути висновок органу або представника ветеринарної медицини.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_3 є власником корови, яка побила корову позивача, суду не надано.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

За умови відсутності по справі належних та допустимих доказів розміру збитків, конкретних причин хвороби та вимушеного забою корови, існування безпосереднього причинного зв`язку між порушенням зобов`язання відповідачами і шкодою, у суду немає підстав вважати, що загибель належної позивачки великої рогатої худоби сталась саме через дії чи бездіяльність відповідачів щодо випасу корів, а не внаслідок інших причин, тому відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування збитків.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 05.02.2021