Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6621/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

представників позивача

за довіреністю Марцішевського Б.Р., Лекіашвілі В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення та Внески у розмірі 24236 грн. 50 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 5968 грн. 84 коп. та 3% річних у розмірі 1976 грн. 23 коп., а всього 32181 грн. 57 грн., а також стягнути у рівних частках сплачений ним судовий збір в сумі 2102 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992р. №572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства,у строки,встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо).

Оскільки в будинку АДРЕСА_1 з 2017 року встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку АДРЕСА_1 нарахування за послугу здійснювалися відповідно до п.п.40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, в саме, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

Гаряче водопостачання у квартиру АДРЕСА_2 опломбовано і нарахування позивачем на цю послугу по зазначеній квартирі - не здійснювалися, що підтверджується листом-розрахунком по ОР НОМЕР_1.

Згідно відповіді на адвокатський запит Колотило Л.М. № 13198-01-10 від 17.07.2020 року, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, відповідно до інформації з адресної картки, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 17.07.2020 року, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 з 10.02.1988 року по теперішній час, ОСОБА_2 з 10.02.1988 року і по теперішній час, а також ОСОБА_3 з 26.09.2007 року по теперішній час, а також неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.03.2013 року по даний час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.06.2013 року по даний час та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14.08.2017 року по даний час.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, №712/8196/20 від 07.07.2020 року.

Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інших порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідачі з жовтня 2014 року своєчасно та у повному обсязі не вносили плату за отримані послуги централізованого опалення, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, згідно ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2020 складає 24236,50 грн., що підтверджується розрахунком по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачами не проводилися, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено.

Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до п. п. 5.10.11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 3 т. 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача, як на власника квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна виникають у випадках,встановлених договором або законом,зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників)кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи,які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховані інфляційні втрати в сумі 5968 грн. 84 коп. та 3 % річних, що становить 1976 грн. 23 коп.

На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення та Внесків у розмірі 24236 грн. 50коп., інфляційну складову боргу - 5968грн. 84коп., 3% річних - 1976грн. 23коп., а всього - 32181грн. 57коп. та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн. у рівних частках.

Ухвалою суду від 02.10.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відзив на позов не подано.

Між тим, від відповідача ОСОБА_1 10.02.2021 року судом отримано заяву, в якій він повідомляє, що квартира АДРЕСА_2 має два особових рахунки. На особовому рахунку, власником якого є ОСОБА_1 - боргів немає. Проте, власники іншого особового рахунку (мається на увазі відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) до зазначеної квартири не з`являються 14 років, їх місцезнаходження йому не відоме (а.с.128).

З огляду на зміст заяви ОСОБА_1 , про яку йшлося вище, суд ухвалив, зобов`язати позивача надати суду, в письмовому вигляді довідку чи інформацію про наявність чи відсутність двох особових рахунків по квартирі АДРЕСА_2 . Крім того, в разі підтвердження інформації про наявність двох особових рахунків - надати дані про наявність заборгованості по них, станом на час розгляду справи, але враховуючи період заборгованості, вказаний у позові, що підтверджується протоколом судового засідання від 15.02.2021 року (а.с.130).

На виконання ухвали суду від 15.02.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, представником позивача за довіреністю Марцішевським Б.Р. , 05.04.2021 року надано суду заяву, зі змісту якої вбачається наступне: у квартирі АДРЕСА_2 дійсно розділено два особові рахунки, а саме: № НОМЕР_2 , за яким є заборгованість, станом на 01.03.2021 року, складає 372 грн. 29 коп. та НОМЕР_1, за яким є заборгованість, станом на 01.02.2021 року - 28068 грн. 31 коп. Разом з тим, представник зазначає, що відповідно до актуалізованої інформації щодо права власності на квартиру за вказаною вище адресою, отриманої позивачем 18.02.2021 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відповідачі є співвласниками вказаної квартири відповідно до Свідоцтва про право власності від 03.12.1997 року №б/н, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому та свідоцтва про право на спадщину №1-1035 від 07.04.2003р.

Тож, вказує, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року - є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року та свідоцтва про право на спадщину № 1-1035 від 07.04.2003 року - є власниками по 3/8 частині вказаної вище квартири.

Таким чином, автор заяви зазначає, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Свою позицію представник позивача обґрунтовує правовою позицією Верховного Суду у справі №703/2200/15-ц від 19.08.2020 року.

З огляду на вказане вище, відповідно до вимог ч.4 ст. 544 ЦК України, представник позивача наполягав на тому, що з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - стягнення заборгованості підлягає саме в солідарному порядку.

Отже, з огляду на обставини, які стали відомі зі змісту заяви, про яку йдеться, від 05.04.2021 року, представник позивача в підсумку вказав, що підлягає стягненню з відповідачів солідарно наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , станом на 01.08.2020 року, у сумі 24236 грн. 50 коп.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Марцішевський Б.Р. пояснив, що у квартирі АДРЕСА_2 дійсно наявні два особові рахунки: № НОМЕР_2 , за яким на даний час відсутня заборгованість, оскільки оплата здійснюється регулярно, та № НОМЕР_1 з наявною заборгованістю за поточними платежами. Інформації щодо приводу підстав відкриття цих двох особових рахунків у позивача немає. Особові рахунки, зважаючи на встановлені вимоги законодавства, - є номерними, а не іменними. Відкривати кілька рахунків - це право підприємства. Щодо власників квартири - є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, проте прізвища двох співвласників різняться. По особовому рахунку № НОМЕР_1 є заборгованість за послуги централізованого опалення та внески, як вказано у позовній заяві. За особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується опалювальна площа - 46,3 кв.м, а за ОР № НОМЕР_2 - опалювальна площа припадає 15,4 кв.м. Загальна опалювальна площа квартири становить - 61,7кв.м.

Разом з тим, вказав, що відповідачі є співвласниками квартири за вказаною вище адресою та зареєстровані у вказаному житловому приміщенні. Квартира знаходиться у спільній частковій власності відповідачів, в натурі частки не виділялися, про встановлення порядку користування квартирою - інформація відсутня, послуги позивачем надаються на всю квартиру вцілому, а не на її частки.

Тож, представник позивача Марцішевський Б.Р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у заявленому обсязі. Вказав, що відповідачі є співвласниками квартири, про яку йдеться, а також зареєстровані у ній, а тому є споживачами послуг, які надаються позивачем. Тож, до солідарного стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та Внески в розмірі 24236 грн. 50 коп., інфляційна складова боргу у сумі 5968 грн. 84 коп. та 3% річних у розмірі 1976 грн. 23 коп.

Зауважив, що квартира АДРЕСА_2 не відключена від мережі централізованого опалення, у порядку визначеному законодавством, нарахування позивачем за гаряче водопостачання не здійснюється, оскільки дана послуга до вказаного житлового приміщення не надається. Починаючи з 2014 року відповідачі не здійснювали оплату послуг централізованого опалення, внаслідок чого, станом на 01.08.2020 року утворився борг у заявленій сумі, який і просив стягнути з відповідачів солідарно, а також судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

Крім того зауважив, що відсутність, в даному випадку, договору на надання послуг централізованого опалення між позивачем та споживачами (відповідачами) не є підставою для відмови у задоволенні позову. Наразі відсутні докази того, що частки співвласників виділено в натурі, а відтак - мова йде про неподільну річ, а звідси - про солідарну відповідальність боржників.

Представник позивача Лекіашвілі В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Так, суду пояснив, що незалежно від площі квартири, кількості особових рахунків у ній - співвласники житлового приміщення несуть відповідальність по оплаті наданих послуг солідарно. Опалювальна площа є меншою від загальної площі квартири, яка становить 61,7 кв.м. (15,4 кв.м + 46,3кв.м). Крім того, повністю підтримав позицію представника позивача Марцішевського Б.Р. , висловлену ним у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дочками, яких він не бачив з 2004 року по даний час. ОСОБА_2 перебуває десь у Республіці Польща, а про місцезнаходження ОСОБА_3 не знає нічого.

Крім того, повідомив, що у квартирі йому належить її 1/4 частка, сплачує вартість комунальних послуг лише за свою частку. Заперечував про необхідність сплачувати заборгованість за інших співвласників, оскільки має пенсію в сумі 2000,00 грн., коштів бракує, а тому позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 висловив свою необізнаність з приводу того, чи є в наявності договір про надання послуг з централізованого опалення, а також йому нічого не відомо про встановлення порядку користування квартирою згідно судового рішення. Додав, що не знає підстав розділу особових рахунків, квартира є трикімнатною, площею - 46,3 кв.м.

У квартирі є один балкон та 1 лоджія, документи про наявність лоджії до ВП «Черкаська ТЕЦ» ним не подавалися, з метою виключення її з обрахунку опалювальної площі. До суду з позовом не звертався щодо стягнення з інших співвласників коштів за оплачені ним комунальні послуги. Онуки, які є зареєстрованими у квартирі - не проживають за місцем своєї реєстрації.

Зауважив, що до квартири тепло подається, у його кімнаті, на кухні, у ванній кімнаті; чи відключено батареї у інших кімнатах йому не відомо, оскільки кімнати ті - є зачиненими.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце судового засідання до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши думку представників позивача, відповідача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Варто зазначити, що гаряче водопостачання у квартиру АДРЕСА_2 опломбовано і позивачем за цю послугу по зазначеній квартирі нарахування не здійснювалися, що підтверджується листом-розрахунком по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 244919482 від 18.02.2021 року: співвласниками квартири АДРЕСА_2 з 15.11.2003 року є відповідачі у наступних частках:

ОСОБА_2 - 3/8 на підставі: свідоцтва про право на спадщину №1-1035 від 07.04.2003 року видане Другою черкаською державною нотаріальною конторою, а також свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому;

ОСОБА_3 - 3/8 на підставі: свідоцтва про право на спадщину №1-1035 від 07.04.2003 року видане Другою черкаською державною нотаріальною конторою, а також свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому;

ОСОБА_1 - 1/4 на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому (а.с.156).

Згідно відповіді на адвокатський запит Колотило Л.М. № 13198-01-10 від 17.07.2020 року, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, відповідно до інформації з адресної картки, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 17.07.2020 року, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 10.02.1988 року по теперішній час; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 10.02.1988 року і по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26.09.2007 року по теперішній час, а також неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.03.2013 року по даний час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.06.2013 року по даний час та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14.08.2017 року по даний час (а.с.9-10).

Судом перевірено вказані відомості та встановлено, що відповідно до відомостей Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 06.10.2020 року, отриманих судом 15.10.2020 року, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 10.02.1988 року по даний час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 10.02.1988 року по даний час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26.09.2007 року по даний час.

За вказаною адресою відповідачі отримують послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкрито о/р НОМЕР_2 (15,4кв.м.), за яким заборгованість відсутня, так як оплата має місце регулярно і здійснюється відповідачем ОСОБА_1 (а.с.152-153), та о/р № НОМЕР_1 (46,3кв.м.), за яким станом на 01.03.2021 року наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, яка становить 28068 грн. 31 коп., оскільки відповідачі ухиляються від перерахування щомісячної оплати за послуги централізованого опалення та внесків, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.154-155).

Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р. передбачено необхідність здійснення споживачем внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води.

Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що відповідачами, як співвласниками квартири і споживачами житлово-комунальних послуг, не в повному обсязі вносилася плата за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та внесків, в т.ч. і на час розгляду справи. При цьому, слід зазначити, що ними не спростовані доводи позивача про те, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» надає такі послуги, враховуючи норми статті 12 ЦПК України.

Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та співвласниками (споживачами) квартири, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у постанові по справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги, так як вони є споживачами наданих послуг. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення.

Таких документів споживачами - відповідачами по справі надано не було. Як і не наведено обставин про те, що відповідачі не користувалися послугами, наданими позивачем, які постачаються централізовано.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ч.ч.1, 2 ЦК України).

Проте, суд вважає, що позиція представників позивача щодо необхідності саме солідарного стягнення заборгованості з відповідачів є не обґрунтованою. Посилання на ряд постанов Верховного Суду, є помилковими, оскільки вони постановлені по справах щодо інших спірних правовідносин.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 244919482 від 18.02.2021 року: співвласниками квартири АДРЕСА_2 з 15.11.2003 року є відповідачі у наступних частках:

ОСОБА_2 - 3/8 на підставі: свідоцтва про право на спадщину №1-1035 від 07.04.2003 року видане Другою черкаською державною нотаріальною конторою, а також свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому;

ОСОБА_3 - 3/8 на підставі: свідоцтва про право на спадщину №1-1035 від 07.04.2003 року видане Другою черкаською державною нотаріальною конторою, а також свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому;

ОСОБА_1 - 1/4 на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 03.12.1997 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому (а.с.156).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї часки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з володінням спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чном відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового оброту та інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст.544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги -регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення із співвласника, який відмоввися нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 703/2200/15-ц, постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №638/5001/17 (провадження №61-18650св20), а також у постанові від 13.03.2019 року у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18).

Між тим, варто зазначити, що законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права як поділ особових рахунків, в даному випадку, у квартирі. У разі, якщо співвласник квартири або інша особа, яка проживає у квартирі ухиляється від обов`язку з утримання квартири, в тому числі і від сплати комунальних послуг, то відповідні кошти можуть бути стягнуті з них в судовому порядку за позовом іншого співвласника, який поніс такі витрати, за підстав, передбачених цивільни або житловим законодавством. Дана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 року по справі №759/2823/16-ц (провадження №61-13518св18).

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку відсутні докази про встановлений порядок користування жилим приміщенням відповідно до часток у праві власності на нерухоме майно. Слід також звернути увагу, що особові рахунки не є іменними, а відкриті по квартирі в цілому.

Тож, твердження відповідача ОСОБА_1 щодо того, що у квартирі АДРЕСА_2 наявні два особові рахунки і по одному з них (№ НОМЕР_2 ) заборгованість відсутня завдяки тому, що саме ним справно вноситься оплата за спожиті послуги, що надаються позивачем - не свідчать про те, що позовні вимоги до нього пред`явлено безпідставно, а про те, що даний факт запобіг збільшенню суми заборгованості, оскільки оплата наданих послуг співвласниками здійснювалася не систематично та не в повній мірі.

За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до часткового задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачами, а тому до стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та внесків станом на 01.08.2020 в сумі 24236,50 грн. за особовим рахунком № НОМЕР_1 , інфляційні нарахування в сумі 5968,84 грн. за період з жовтня 2014 року по квітень 2020 року включно та три відсотки річних в сумі 1976грн. 23коп. за період з жовтня 2014 по квітень 2020 року включно, у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг, відповідно до належних їм часток, оскільки вони є співвласниками нерухомого майна, до якого позивачем надаються житлово-комунальні послуги.

На думку суду, помилковими є твердження позивача про те, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 69 від 11.09.2020.

Отже, до стягнення із відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 2102 грн. (судовий збір) відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності, а саме: з відповідача ОСОБА_1 - 525 грн. 50 коп., відповідача ОСОБА_2 - 788 грн. 25 коп., відповідача ОСОБА_3 - 788 грн. 25 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 164, 223, 259, 264-265, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , код НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) заборгованість 8045грн. 39коп., а також судовий збір в розмірі 525грн. 50коп., а всього 8570грн. 89коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) заборгованість 12068грн. 08коп., а також судовий збір в розмірі 788грн. 25коп., а всього 12856грн. 33коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) заборгованість 12068грн. 08коп., а також судовий збір в розмірі 788грн. 25коп., а всього 12856грн. 33коп.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 12.05.2021.

Головуючий: С. М. Позарецька