Справа № 309/2641/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д.,Фазикош Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року, головуючий суддя Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРНАДО», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Цебрик Л.В. звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРНАДО», третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу.

Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року справу передано за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч.1 ст.353 цього Кодексу), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність передачі даної справи за територіальною підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Апелянт вказує, що даний спір як такий, що виникає з приводу нерухомого майна, підсудний за виключною підсудністю Хустському районному суду Закарпатської області.

Однак дані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки звернувшись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути забезпечувальний платіж у зв`язку з невиконанням відповідачем як продавцем нерухомого майна умов попереднього договору.

За ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

При цьому, як визначено ч. 3 вказаної статті, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки зобов`язання за попереднім договором припинилися, можливе рішення суду про задоволення позову не може призвести до будь-яких наслідків, які прямо чи опосередковано пов`язані з нерухомим майном, а спір, який виник між сторонами, стосується саме правових наслідків порушення таких зобов`язань.

Отже, предметом даного позову є не право власності на нерухоме майно, а лише попередній договір, яким сторони домовились у визначений строк (у майбутньому) укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна, тобто даний попередній договір не має наслідком перехід або зміну права власності на нерухоме майно.

У постанові ВП ВС від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18, на яку посилається апелянт, досліджувалось питання виключної підсудності справ про стягнення заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном:

7.28 У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду не вважає за необхідне відступати від висновку, викладеного Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц, про те, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна.

7.29. Предметом спору у справі, що розглядається, є орендна плата за користування нерухомим майном, розташованим відповідно до Договору за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, 13. При цьому юридичною адресою відповідача є: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Капітанівка, вул. Соборна, 21.

7.30. З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій неправильно застосували правила про територіальну юрисдикцію (підсудність), оскільки справа підлягала розгляду Господарським судом міста Києва.

Враховуючи нетотожність спірних правовідносин, висновки ВП ВС у вищевказаній постанові не підлягали врахуванню судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Також не заслуговують на увагу та не узгоджуються з жодною нормою ЦПК України доводи апелянта про необхідність врахування практики Київського апеляційного суду.

Визначення сторонами місця виконання попереднього договору (приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І.) стосується виключно предмету вказаного договору, тобто укладення договору купівлі продажу нерухомого майна і не впливає на процесуальні особливості захисту стороною своїх прав внаслідок невиконання іншою стороною договору своїх обов`язків.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу судді Хустського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді