Єдиний унікальний номер справи 333/6260/19
Номер провадження 2/333/90/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2021 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю секретаря судового засідання Артеменко А.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача адвоката Духонченко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про виділ частки квартири у житловому будинку у натурі в окремий об`єкт власності, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням поданих 17.02.2021 року уточнень, просить: - поділити квартиру у житловому будинку, яка знаходиться у спільній частковій власності, шляхом виділення в натурі ОСОБА_1 , окремим об`єктом нерухомості 63/100 часток квартири АДРЕСА_3 , які складаються з наступних приміщень: частина житлового будинку літ. «А» - частина 2-4 площею 6,4 м2, житлова прибудова літ. «А-1», приміщення 2-5 площею 17,4 м2 надвірним будівлям та спорудам прибудова літ. «А-2», частина замощення літ. «І», частина воріт літ. «№6», навіс літ «О», решту 37/100 часток цієї квартири залишити у власності ОСОБА_3 та припинити право спільної часткової власності на квартиру та стягнути з відповідача по справі витрати по сплаті судового збору у сумі 1017,01 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 8000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає що з 30.06.2007 року сторони перебували у шлюбі до грудня 2016 року, після розірвання шлюбу спільна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишились на утриманні позивачки. За час шлюбу сторонами набуте майно, у тому числі за договором купівлі-продажу укладеному 28.10.2011 року у ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 52,2 м2, загальною площею 91,9 м2 з господарськими будівлями та спорудами.

Поділ житла для позивача є вкрай необхідний, бо знаходитись з відповідачем в одному приміщенні небезпечно для її життя та здоров`я, бо з боку відповідача до неї були не одноразові факти рукоприкладства. Так 08.06.2019 року відносно відповідача до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України за завдані позивачу умисні тілесні ушкодження.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2018 року, визнано квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 52,2 м2, загальною площею 91,9 м2 і господарські будівлі та споруди цієї квартири спільним сумісним майном подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано право власності: - за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 , та на Ѕ частину господарських будівель та споруд цієї квартири.

- за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , та на Ѕ частину господарських будівель та споруд цієї квартири.

Право спільної сумісної власності на спірну квартиру припинено.

Добровільно поділити спірний будинок сторони згоди знайти не можуть, бо відповідач мешкає в будинку та постійно їм користується тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року провадження у справі поновлене.

04.02.2021 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.04.2021 року занесеної до протоколу судового засідання ухвалив у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Пояснивши, що за результатами судової будівельно-технічної експертизи викладеними у висновку експерта №2733 від 14.12.2020 року встановлено, що площа розташування приміщень у спірній квартирі не дозволяють з технічної точки зору, розробити та надати варіанти поділу спірної квартири з господарськими будівлями та спорудами між сторонами з дотриманням рівних часток. Запропоновано варіант поділу спірної квартири з відступом від рівності часток, співвласнику І пропонується 37/100 частин квартири, а співвласнику ІІ 63/100 частин, грошову компенсацію необхідно виплатити співвласнику ІІ на користь співвласника І в розмірі 37585,00 гривень. Для даного варіанту поділу необхідно виконати наступні переобладнання: - в приміщенні 2-4 улаштувати перетинок, обладнавши таким чином коридор площею 6,4 м2 та приміщення площею 6,3 м2;

-в приміщенні площею 6,3 м2 улаштувати перетинок з дверним прорізом, обладнавши таким чином санвузол площею 3,2 м2 та коридор площею 2,9 м2;

-закласти дверний отвір між приміщеннями 2-7 та коридором площею 6,4 м2;

-в коридорі площею 2,9 м2, замість віконного прорізу улаштувати дверний, для входу до квартири АДРЕСА_4 ;

-в приміщенні 2-8 та 2-6 обладнати кухні;

-квартиру АДРЕСА_4 та квартиру №2/2 обладнати окремими мережами водопостачання, каналізації, газопостачання, електропостачання та опалення;

-горище поділити згідно до поділу квартири з влаштуванням окремих входів.

Також позивачка пояснила, що на її утриманні перебуває донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного медичного нагляду, тому вона вважає, що можливо відійти від рівності часток та виділити їй 63/100 частин спірної квартири та господарських будівель та споруд цієї квартири, грошову компенсацію яку необхідно виплатити на користь відповідача в розмірі 37585,00 гривень вона внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та проведення будь яких переобладнань квартири. Пояснивши, що позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які вже розглядались під час розгляду цивільної справи №333/1674/17 та 11.12.2018 року постановлено рішення, яке 22.01.2019 року набуло законної сили. Позивач знову посилається на ті ж самі обставини та не надано жодного доказу спільного проживання неповнолітньої доньки з нею, що відповідач сплачує не в достатньому розмірі аліменти або взагалі їх не сплачує, матеріальний стан не дозволяє забезпечити достатній рівень фізичного, духовного розвитку дитини та забезпечити лікування, якщо дитина хворіє. Отже знову позовні вимоги ґрунтуються на тих самих підставах. Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує проти запропонованого експертом варіанту. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи викладене, вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважав за належне розглянути справу по суті позовних вимог, враховуючи, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181368206 від 17.09.2019 року позивачка на підставі рішення Комунарського районного суду №333/1674/17 від 11.12.2018 року є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11.12.2018 року спірну квартиру і господарські будівлі і споруди цієї квартири визнані спільним сумісним майном подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частки спірної квартири та по Ѕ частині господарських будівель та споруд цієї квартири. Припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру і господарські будівлі та споруди цієї квартири.

З матеріалів цивільної справи №333/1674/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та вищевказаного рішення суду вбачається, що під час розгляду справи, судом розглядались позовні вимоги щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Суд не приймає до уваги висновок експерта №2368 від 10.04.2018 року, оскільки позивачем надано лише 1, 7, 9 сторінки зазначеного висновку, а також повідомлення про початок досудового розслідування від 10.06.2019 року з якого вбачається, що за заявою ОСОБА_1 розпочато досудове розслідування за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, однак немає жодних відомостей щодо особи, якій пред`явлено підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та визнано винним.

З акту обстеження житлово-побутових умов від 17.09.2019 року вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в будинку АДРЕСА_5 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно характеристики ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Генічеській ЗОШ №4, остання перебуває на «Д» обліку у лікарів окуліста та кардіолога, що підтверджується консультативним висновком 1 амбулаторії ЗПСМ м.Генічеськ та потребує лікування, що підтверджується довідкою №57 від 23.01.2021 року.

Відповідно езофагогастродуоленоскопії №115, ренгеноскопії від 11.03.2021 року, комп`ютерної томаграфії №21288 від 08.02.2021 року, магнітно-резонансної томографії від 17.10.2019 року, магнітно-резонансної томографії від 16.01.2020 року, магнітно-резонансної томографії шийного відділу хребта від 16.01.2020 року ОСОБА_3 страждає на ряд захворювань.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , інвентаризаційна справі №46930/11574 з реєстрацією поточних змін без виходу по замовнику внесені 03 березня 2020 року, будинок є одноповерховим, який складається із двох квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 до складу квартир також входять надвірні будівлі, які до квартири АДРЕСА_7 складаються з житлових прибудов літ. «А1», «А2», навіс літ. «О», вбиральні літ. «Д», сарай літ. «Н», теплиця літ. «П», фундамент гаража літ. «Р», з яких є самочинними сарай літ. «Н», теплиця літ. «П», фундамент гаража літ. «Р».

Відповідно до висновку експерта №2733 судової будівельно-технічної експертизи від 14.12.2020 року наданий варіант поділу квартири АДРЕСА_3 з відступом від рівності часток ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на вказану квартиру, що становлять по Ѕ частці у кожного. Варіантів поділу квартири АДРЕСА_3 відповідно до часток співвласників ОСОБА_1 Ѕ частка, ОСОБА_3 Ѕ частка) та вимог нормативно-правових актів не існує.

Після визначення викладеного порядку поділу спірної квартири частка співвласнику І пропонується 37/100 частин квартири, замість Ѕ частини, співвласнику ІІ пропонується 63/100 частин, замість Ѕ частини. У зв`язку зі змінами часток співвласників, грошова компенсація, яку повинен сплатити співвласник, доля котрого збільшилася, буде складати 37585,00 гривень.

У висновку наведений один можливий варіант поділу квартири АДРЕСА_3 з відступом від часток співвласників інших варіантів не запропоновано.

Так, для визначення порядку користування спірною квартирою експертом запропоновано здійснити наступні переобладнання: - в приміщенні 2-4 улаштувати перетинок, обладнавши таким чином коридор площею 6,4 м2 та приміщення площею 6,3 м2;

-в приміщенні площею 6,3 м2 улаштувати перетинок з дверним прорізом, обладнавши таким чином санвузол площею 3,2 м2 та коридор площею 2,9 м2;

-закласти дверний отвір між приміщеннями 2-7 та коридором площею 6,4 м2;

-в коридорі площею 2,9 м2, замість віконного прорізу улаштувати дверний, для входу до квартири АДРЕСА_4 ;

-в приміщенні 2-8 та 2-6 обладнати кухні;

-квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_8 обладнати окремими мережами водопостачання, каналізації, газопостачання, електропостачання та опалення;

-горище поділити згідно до поділу квартири з влаштуванням окремих входів.

На підставі квитанції № 2РL631789 від 08.02.2021 року ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області внесла 37 585 гривень 00 копійок.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 41, 47 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною 2 статті 183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтями 380, 381 та 382 ЦК України визначено, що об`єктом права власності на житло може бути житловий будинок, садиба і квартира.

У відповідності до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_9 , складається з головної речі, якою є частина основної частини житлового будинку літ. «А» - приміщення 2-4 площею 13,0 м2, 2-7 площею 25,7 м2, загальною площею 38,7м2; житлова прибудова літ. «А1», прибудова літ. «А2», вбиральня літ. «Д», навіс літ. «О», замощення літ. «І», паркан літ. «№5», ворота літ. «№6» тобто з житлового будинку і приналежних речей, якими є господарські будівлі і споруди.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначає, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

У відповідності до роз`яснень Міністерства з питань житлово-комунального господарства один будинок, відповідно до вимог ст. 183 ЦК України, відноситься до неподільних речей.

В роз`ясненнях Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зокрема, зазначено, що при розгляді питання надання висновку щодо можливості поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частини з об`єкта, слід звернути увагу на те, щоб об`єкт був подільний відповідно до ст. 183 ЦК України.

Виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності можливий лише за умови подільності одного об`єкта на два.

Якщо об`єкт нерухомого майна є неподільною річчю, виділ в натурі частки з такого об`єкта або поділ такого об`єкта не проводиться.

Поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна можуть підлягати домоволодіння, які складаються з двох або більше садибних житлових будинків.

При цьому мають утворитися самостійні об`єкти нерухомого майна, до складу яких мають входити цілі садибні житлові будинки з допоміжними господарськими будівлями (або без таких).

Результатом поділу домоволодінь є створення самостійних окремих об`єктів - житлових будинків або домоволодінь.

Домоволодіннями вважаються об`єкти нерухомості, які складаються з двох або більше житлових будинків з господарськими будівлями або без таких, що розташовані на одній земельній ділянці за одною поштовою адресою.

Не допускається створення самостійних об`єктів нерухомого майна, якщо на земельній ділянці розташовано менше двох садибних житлових будинків.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що спірна квартира складається з частини будинку та прибудинкових споруд.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового приміщення (будинку), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено окремий будинок чи відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу житлового приміщення (будинку) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу житлового приміщення відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового приміщення та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В іншому разі може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З Висновку експерта №2733 судової будівельно-технічної експертизи від 14.12.2020 року вбачається, що він не відповідає на головні питання спору сторін, а саме: чи підлягає цей об`єкт нерухомості поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна у відповідності до вимог ст. 183 ЦПК України.

Питання щодо визначення порядку користування спірною квартирою позивачкою перед судом не порушувалося.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, відсутності визначених законом доказів можливості виділу належної позивачці частки з спірної квартири, суд не знаходить підстав для задоволення її вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 183, 186, 317, 19, 321, 364, 365, 380, 381, 382 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12-13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про виділ частки квартири у житловому будинку у натурі в окремий об`єкт власності відмовити.

Грошові кошти у розмірі 37 585 гривень 00 копійок (тридцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень нуль-нуль копійок), внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області на підставі квитанції № 2PL631789 від 08.02.2021 року повернути ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов