Провадження №2/235/1790/21
Справа №235/5495/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

07 грудня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Грековій Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ПрАТ «УСК Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ПрАТ «УСК Княжна Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що 20.09.2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем « DAEWOO Lanos» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , рухався по автошляху « Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Ізюм Харківської області, в напрямку перехрестя автошляху « Київ-Харків-Довжанський» із дорогою на с. Суха Кам`янка Ізюмського району Харківської області, діючи необережно, перед початком повороту ліворуч, не переконавшись в тому, що це буде небезпечним, та не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам, не надав дорогу автомобілю Ваз 21101 р.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , порушуючи вимоги п. 10.1, 16.13 ПДР України, та скоїв зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівого наколінника зі зміщенням кісткових відламків, з крововиливом крові в суглобову сумку (гемартроз) лівого колінного суглобу, по ступеню тяжкості відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 72-13/20 від 05.03.2020 р. Потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового вколоченого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, компресійного перелому тіла 1-го поперкового хребця без неврологічних порушень, по ступнею тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, відповідно до висновку судомо-медичної експертизи № 71-13/20 від 05.03.2020 року. Вказані обставини встановлені вироком Ізюмського міськрайонного суду від 21.08.2020 року по справі № 623/1885/20, яким ОСОБА_4 визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України.

Цивільна відповідальність винуватця ДТП на дату події застрахована в ПрАТ « УСК Кнгяжна Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АМ/8719993.

ПрАТ « УСК Княжна Вієнна Іншуранс Груп» в порядку досудового врегулювання 06.04.2021 року відшкодувала 5% моральної шкоди від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю позивачеві ОСОБА_3 , а саме 3931,65 грн., а також за втрату працездатності та призначенням 3 групи інвалідності 50076,00 грн., і з тимчасовою втратою працездатності- 9578,40 грн., у загальній сумі 78653,78 грн.

Також, 06.04.2021 року ПрАТ « УСК Княжа ВІГ» позивачеві ОСОБА_2 відшкодувала за лікування 11254,74 та 2782 грн та за моральну шкоду, що складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме 701,84 грн., у загальній сумі 14738,58 грн.

Оскільки згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 741-744 від 12.05.2020 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачів становить 68808,55 грн., матеріальний збиток без врахування пробігу автомобіля становить 58048,07 грн., ліквідаційна вартість автомобіля 46438,46 грн.,, позивач ОСОБА_3 готова передати в користування відповідачу пошкоджений автомобіль ВАЗ 21101, р. н. НОМЕР_2 , після відшкодування їй діями відповідача матеріальної шкоди в сумі 58048,07 грн. Позивач ОСОБА_3 неодноразово зверталась до страховика із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, однак страховиком у виплаті страхового відшкодування відмовлено у зв`язку з тим, що заява про страхове відшкодування не була подана впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Також у зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_4 кримінального правопорушення, позивачу ОСОБА_3 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, яку вона оцінює у 60000 грн.

Позивачу ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку він оцінює у 40000 грн.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 40000 грн, на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди 60000 грн., на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 58048,07 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати, на кожного по 7500 грн.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 106-108).

Ухвалою суду від 06.12.2021 року поновлено розгляд справи до з`ясування обставин по справі та визнано явку позивачів, представника позивача в судове засідання обов`язковою.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Майоров С.В. підтримав позовні вимоги, уточнив, що за узгодженою позицією з позивачкою ОСОБА_3 , фізично знищений автомобіль необхідно передати відповідачу по справі ОСОБА_4 після оплати останнім матеріального збитку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив .

( а. с. 75,91-92,105 ).

Третя особа ПрАТ «УСК Княжна Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 76,93-94,99,104).

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачі не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20.09.2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем « DAEWOO Lanos» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , рухався по автошляху « Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Ізюм Харківської області, в напрямку перехрестя автошляху « Київ-Харків-Довжанський» із дорогою на с. Суха Кам`янка Ізюмського району Харківської області, діючи необережно, перед початком повороту ліворуч, не переконавшись в тому, що це буде небезпечним, та не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам, не надав дорогу автомобілю Ваз 21101 р.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , порушуючи вимоги п. 10.1, 16.13 ПДР України, та скоїв зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівого наколінника зі зміщенням кісткових відламків з крововиливом крові в суглобову сумку (гемартроз) лівого колінного суглоба, по ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового вколоченого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, компресійного перелому тіла 1-го поперкового хребця без неврологічних порушень, по ступнею тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, відповідно до висновку судомо-медичної експертизи № 71-13/20 від 05.03.2020 року.

Вказані обставини встановлені вироком Ізюмського міськрайонного суду від 21.08.2020 року по справі № 623/1885/20, яким ОСОБА_4 визнано винним за ст. 286 ч. 1 КК України.( а. с. 17-19).

Згідно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. ( а. с. 11-12).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження:

- ОСОБА_3 - по ступнею тяжкості, окремо травма правої верхньої кінцівки та окремо травма хребта це середньої тяжкості ( п.п. 2.2.1 Правил судово-медичних визначень ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6 від 17.01.95 МОЗ України); ссадно на шиї легке тілесне ушкодження ( п. п. 2.3.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6 від 17.01.95 МОЗ України). ( а. с. 50-51).

В подальшому відповідно до довідки МСЕК від 29.04.2020 р. ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням та їй протипоказана важка фізична праця, може працювати за фахом. ( а. с. 48).

Позивач ОСОБА_2 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом лівого надколінника зі зміщенням кісткових відламків з крововиливом крові в суглобову сумку (гемартроз) лівого колінного суглоба, що по ступеню тяжкості відносяться до середньої ступені. ( а. с. 53).

Як вбачається з матералів справи з приводу отриманих внаслідок дорожньо-транспортних пригод травм позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перебували на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах.( а.с. 52-57).

Судом встановлено, ОСОБА_3 є власником транспортного засобу ВАЗ 21101 седан-В, р. н НОМЕР_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ( а. с. 39).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 741-744:

- ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21101 реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 20.09.2019 року, становить 58048,07 грн.

- Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля ВАЗ 21101 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної події 20.09.2019 р., без врахування пробігу автомобіля становить 58048,07 грн. ( а.с. 32).

-Вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 без врахування вартості можливо пошкоджених складових та деталей двигуна, навісного обладнання двигуна, коробки передач, системи вентиляції, паливної системи, системи охолодження двигуна, гальмівної системи, системи рульового керування, ходової частини, захисту двигуна, електрообладнання та акумуляторної батареї, станом на дату оцінки 20.09.2019 року, становить 68808,55 грн.

-Ліквідаційна вартість автомобіля ВАЗ 21101 реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 20.09.2019 р. становить 46438,46 грн. ( а. с. 32).

Судом встановлено, що на час дтп цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу « DAEWOO Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 було застраховано у ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ -8719993 від 12.12.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що позивачі звертались до ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявами про ви плату їм страхового відшкодування. ( а.с. 42-47).

Страховик листами від 13.10.2020 року та від 20.05.2021 року на підставі ст. 37 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на той факт, що заява про страхове відшкодування не була подана впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. ( а. с. 46,47).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» сплатило позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 наступні суми страхового відшкодування:

-на користь ОСОБА_3 - розмір відшкодування витрат, що пов`язаний із стійкою втратою працездатності та призначенням 3 групи інвалідності 50076 грн., розмір моральної шкоди- 3931,65 грн., а всього 82564,55 грн.

-на користь ОСОБА_2 : загальний розмір страхового відшкодування 14738,58 грн., у тому числі моральної шкоди -701,84 грн. ( а. с. 109-116).

Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдача шкоди ( частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду ( у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого ( частина друга статті 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК).

У відповідності до положень ст.ст. 16,23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової)шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.09.2019 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Позивачка ОСОБА_3 , з урахуванням завдання їй тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та із пошкодженням належного їй транспортного засобу, просить стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 60000 грн.

Позивач ОСОБА_6 просить стягнути з відповідача на його користь внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень через дорожньо-транспортну пригоду , що сталася з вини відповідача, моральну шкоду в сумі 40000 грн.

Страховиком ПрАТ « УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодовано на її користь моральної шкоди 5% від страхової виплати , а саме 139 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача суд, відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує глибину фізичних і душевних страждань потерпілої, визнання потерпілою ОСОБА_3 інвалідом 3 групи відповідно до висновку МСЕК, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд з урахуванням обставин справи, зокрема, приймаючи до уваги факт завдання внаслідок винних дій відповідача позивачам тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, настання у зв`язку з цим інвалідності у позивачці ОСОБА_3 , та враховуючи факт знищення належного їй на праві власності автомобіля, вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 60000 грн., на користь позивача ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 40000 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в іншій спосіб.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Падати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15ц.

Статтею 28 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого,- це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 30 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав суду висновок експерта № 741-744, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 58048,07 грн. ( ринкова вартість станом на 20.09.2019 року), а вартість відновлювального ремонту 68808,55 грн.

Відповідачем не спростована сума завданого матеріального збитку.

Згідно п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом МЮ, Фонду Державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 далі «Методика» у разі якщо вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує ринкову вартість КТЗ, то відновлення автомобіля економічно недоцільно, а розмір матеріального збитку, що заподіяний власнику КТЗ, приймається рівним ринкової вартості КТЗ на момент його пошкодження.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що транспортний засіб позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є фізично знищеним , ринкова вартість транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди становить 58048,07 грн., відповідачем не спростовані висновки судово-автотоварознавчої експертизи, керуючись принципом змагальності сторін , виходячи з матеріалів справи та доказів представлених позивачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріального збитку в сумі 58048,07 грн. на користь ОСОБА_3 .

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Майоров С.В. заявив про згоду позивачки про передачу транспортного засобуВАЗ 21101 реєстраційний номер НОМЕР_2 на користь відповідача, дане питання узгоджено з позивачкою по справі ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що пошкоджений автомобіль є фізично знищеним, задовольняючи позов шляхом відшкодування збитків, стягуючи з відповідача повністю суму ринкової вартості автомобіля , та, приймаючи до уваги, що заперечень з цього приводу від іншої сторони не надійшло, суд визнає за необхідне вирішити питання передачі останньому залишків пошкодженого автомобіля після відшкодування ним шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем подано позов про стягнення моральної шкоди, яку визначив у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1580,48 грн. (1000 грн. ( 1% від 100000) + 580,48 грн. ( 1% від 58048,07) = 1580,48 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсязі наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення судових витрат позивачем надано: два ордера № 1014256 та №1014257, акт виконаних робіт ( а. с. 71), договір про надання правової допомоги № 36 від 16.06.2020 року ( а. с. 60), договір про надання правової допомоги № 35 від 16.06.2020 року ( а. с. 63).

Загальна вартість наданих послуг адвокатом становить 15000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконання адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або) значенням справи для сторони , в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 5 ст. 137).

У зв`язку з відсутністю заперечень з боку відповідача щодо розподілу витрат на правничу допомогу, позовні вимоги в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь повивачів в сумі 15000 грн., на кожного по 7500 грн. підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16,22, 23, 1166, 1167 , 1187, 1192,1194 ЦК України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 283 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду : на користь ОСОБА_3 в сумі- 60000 грн., на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 40000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 58048,07 грн, з подальшою передачею ОСОБА_4 пошкодженого автомобіля марки ВАЗ 21101 реєстраційний номер НОМЕР_2 після повного відшкодування ним матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понесені судові витрати у загальному розмірі 15000 грн., на користь кожного по 7500 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1580,48 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Позивач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст виготовлено 07.12.2021 року.

Суддя: