Справа № 700/161/21
Провадження № 2/700/162/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретарів судового засідання Мельніченко Н.І., Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/161/21 провадження № 2/700/162/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона спільно проживаючи з відповідачем ОСОБА_2 та перебуваючи у шлюбі мали намір придбати у власність житловий будинок для спільного проживання, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 19 березня 2020 року вони передали ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 за довіреністю, у власності якої перебуває будинок, як завдаток, грошові кошти в сумі 2500 доларів США. Вказана сума коштів була передана ними в рівних частинах з кожного з подружжя. Із часом подружні стосунки між ними погіршилися і 02 вересня 2020 року відповідач, діючи шляхом обману відібрав суму завдатку за будинок у ОСОБА_3 , незважаючи на те, що на той час перебували в офіційному шлюбі та грошові кошти були їх спільною власністю. На прохання повернути їй частину вказаних грошових коштів ОСОБА_2 жодним чином не реагує, ухиляється вирішити дане питання мирним шляхом. За таких обставин змушена звернутися до суду та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1250 доларів США, яка є половиною суми завдатку.

Позивач у судовому засіданні наполягала на позовних вимогах та просила їх задовольнити. Вказувала, що спірні кошти є спільним майном подружжя, отримані від батьків.

Відповідач у судове засідання не з`явився. 01.04.2021 року подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнає та вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами за таких підстав. Дійсно із позивачем перебували у шлюбі та мали намір придбати будинок, але ніяких спільних коштів в розумінні ст. 60 СК України не вносили та від третіх осіб не отримував. Із позивачем тривалий час не проживає як подружжя, між ними склалися неприязні відносини. Спільного майна не мають, грошових коштів у спільній власності також не було. Розписка свідка ОСОБА_3 не є належним доказом, оскільки не засвідчена в нотаріальному порядку, будь-яких інших доказів, які б підтверджували передачу та повернення коштів в якості авансу за будинок відсутні, а тому жодних зобов`язань перед позивачем не має. Зважаючи на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Крім того, просить суд про розгляд справи без його участі.

Вивчивши та дослiдивши матеріали справи, вислухавши позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не пiдлягає задоволенню із таких пiдстав.

Із розписки, наявної у матеріалах справи вбачається, що 19 березня 2020 року ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_4 за довіреністю отримала від подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі дві тисячі п`ятсот доларів США у рівній частині від кожного, як завдаток за будинок по АДРЕСА_1 . 02.09.2020 року через відмову покупців у придбанні даного будинку вона повернула подружжю в особі ОСОБА_2 грошові кошти в сумі дві тисячі п`ятсот доларів США завдатку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що дійсно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у неї весною 2020 року будинок, в якому до цього моменту деякий час проживали. В якості завдатку заплатили їй 2500 доларів США. Згодом, через декілька місяців, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили, що вони відмовляються від придбання будинку і просили повернути завдаток. Вона сказала їм щоб шукали нового покупця, тільки так вона зможе повернути завдаток. Коли з`явився новий покупець, то він повернув завдаток ОСОБА_5 . Особисто вона грошей нікому з подружжя не передавала, кому були безпосередньо передані кошти не знає. Розписку написала на прохання ОСОБА_1 , яка приїхала до неї додому та вимагала повернення грошей. Ця ситуація була для неї досить неприємною.

Позивач в судовому засіданні зазначала, що просить стягнути з відповідача 1250 доларів США, як її частину у спільній власності подружжя та вважає, що спір необхідно вирішити відповідно до вимог сімейного законодавства.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з ч.1,2 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного Кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За приписами пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач стверджує про передачу спільних коштів подружжя (2500 доларів США) в якості завдатку продавцю ОСОБА_3 та повернення завдатку продавцем відповідачу ОСОБА_2 . Проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов дані обставини не визнає.

Свідок ОСОБА_3 підтвердила суду факт отримання завдатку, проте спростувала твердження позивача про передачу нею завдатку відповідачу ОСОБА_2 . Також свідок ОСОБА_3 зазначила, що пояснювальну розписку про передачу спірних коштів відповідачу ОСОБА_2 було написано нею на прохання позивача.

Зважаючи на те, що не подано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10,11, 213-215 ЦПК України, ст. 60-65 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2021 року.

Суддя Н. В. Бесараб