ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

м.Суми

Справа №592/13148/20

Номер провадження 22-ц/816/808/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 року, в складі судді Корольової Г.Ю., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 04 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Свої вимоги мотивувала тим, що її син - ОСОБА_2 , 1981 року народження уклав військовий контракт із Збройними силами України строком на три роки та відповідно до наказу № - 194 від 30.06.2016 року був зарахований на посаду кулеметника військової частини польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ). 25 липня 2016 року, приймаючи безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за розпорядженням старшого командування (наказ командира ОТУ «Донецьк» від 08.07.2016 №192), а саме в межах спостережного пункту «Депо», розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок неправомірних дій: нанесення тілесних ушкоджень, тортур та фізичного насильства з боку солдата ОСОБА_3 та старшого сержанта ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_2 помер. Вона є мамою загиблого військовослужбовця, на момент загибелі сина проживала з ним однією сім`єю за однією адресою. Загибель рідної людини спричинила їй, крім іншого, емоційні страждання, загиблий був молодий і здоровий чоловік, відчуття його безповоротної втрати викликає душевні страждання і відчуття безмежного горя, адже було вбито єдиного сина-годувальника, який міг бути помічником та опорою матері у старості. Моральні страждання збільшилися ще й внаслідок того, що тривалий час (більше трьох років) органи військової адміністрації МО України, ухилялися від виконання обов`язку щодо виплати їй передбачених законом соціальних виплат у зв`язку з загибеллю сина, а також від видачі свідоцтв про пільги родині загиблого у зв`язку з чим вона вимушена була звертатися з численними скаргами, відстоювати свої права і законні інтереси у судах.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації моральної шкоди 500000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 500000 грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона вже була відшкодована дружині померлого. Крім того, син ОСОБА_1 перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, тому відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі…» одноразова грошова допомога не виплачується. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним.

Представником позивача адвокатом Макаренком О.С. подано два відзиви на апеляційну скаргу, в яких він спростовує доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Макаренка О.С., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , згідно з свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 від 10.11.1981 року, є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 6).

Відповідно до Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30.06.2016 року № 194, солдат ОСОБА_2 зарахований до списків військової частини та призначений на посаду кулеметника 1 відділення 3 взводу 2 мотопіхотної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 9).

25 липня 2016 року, приймаючи безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за розпорядженням старшого командування (наказ командира ОТУ «Донецьк» від 08.07.2016 № 192), а саме в межах спостережного пункту «Депо», розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок неправомірних дій: нанесення тілесних ушкоджень, тортур та фізичного насильства з боку солдата ОСОБА_3 та старшого сержанта ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_2 помер (а.с. 5, 8, 10).

У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 121 ч. 2, ст. 426-1 ч. 4, ст. 406 ч. 3 КК України. Під час розгляду справи ОСОБА_4 помер, справа відносно нього закрита 25 вересня 2018 року ухвалою Дружківського міського суду у зв`язку із смертю обвинуваченого (а.с. 25).

12 червня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області своїм вироком визнав ОСОБА_3 винним та засудив за ст. 121 ч. 2, ст. 406 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі (а.с. 12-24).

У рамках кримінального провадження цивільний позов про відшкодування шкоди потерпілим не заявлявся.

Як убачається з витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.08.2020 року № 139-ОД, визнано смерть ОСОБА_2 такою, що настала під час виконання обов`язку військової служби (а.с. 30).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є мамою загиблого військовослужбовця, на момент загибелі сина проживали разом однією сім`єю за однією адресою, а тому має право на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили злочин під час виконання службового обов`язку і знаходилися у службових відносинах з відповідачем, тому і відповідальність за заподіяну ними шкоду має бути покладена на військову частину № НОМЕР_1 . Суд вважав, що моральна шкода полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що 500000 гривень не може вважатися завищеним або надмірним, оскільки негативні наслідки вчиненого злочину мають незворотній характер. При цьому, суд враховував суб`єктивне ставлення позивача до передчасної втрати нею єдиного сина, до свого життя після його смерті та адекватне уявлення про її психічні страждання. Те, що безповоротно втративши дитину, потерпіла усвідомлює, що втратила перспективи щодо звичних життєвих проблем, мати підтримку в похилому віці, а тому несе моральні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для аргументації подальшого власного життя, що позбавляє її можливості вести звичний спосіб життя.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи зазначені положення закону, а також те, що протиправні дії військовослужбовців, які знаходилися у службових відносинах з відповідачем, призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті сина позивача, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, колегія суддів погоджуються з висновком суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мамі померлого.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом завищено розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував встановлені обставини справи, глибину душевних та фізичних страждань позивача, виходив при цьому з вимог розумності і справедливості.

Стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 грн на користь дружини померлого ОСОБА_5 не позбавляє позивача, яка має самостійне право, передбачене ч. 2 ст. 1168 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди.

Стан сп`яніння потерпілого солдата ОСОБА_6 під час заподіяння йому смерті військовослужбовцями, які знаходилися у службових відносинах з відповідачем, не має жодного значення для покладення на особу обов`язку відшкодувати заподіяну злочином моральну шкоду, яка за законом несе відповідальність за її заподіяння (ст.1172 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук