Дата документу 13.04.2021 Справа № 319/1107/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 319/1107/20 Головуючий у 1-й інстанції Валігурський Г.Ю.
Номер провадження 22-ц/807/1431/21 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Сніжнянської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Сніжнянської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який на час смерті перебував на тимчасово окупованій території у м. Сніжне Донецької області.

Позивач, як донька померлого, є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування за законом. Оскільки ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території, факт його смерті ОСОБА_1 змогла зареєструвати лише 25 вересня 2020 року на підставі рішення суду від 22 вересня 2020 року.

З метою прийняття спадщини ОСОБА_1 15 грудня 2020 року в особі свого представника звернулась до нотаріуса із відповідною заявою, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначала, що спадщину після смерті її батька ніхто не прийняв, а тому позов заявляє до Сніжнянської міської ради Донецької області як органу місцевого самоврядування. Позивач вважає, що строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки і вона і спадкоємець проживали на непідконтрольній українській владі території, а тому встановлення факту смерті спадкодавця вимагало певного часу. Крім того, у зв`язку із закриттям пунктів пропуску на лінії розмежування ООС через епідемію COVID-19 позивач не могла приїхати на підконтрольну територію України.

Посилаючись на вищевказані обставини, на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк у шість місяців для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року відмовлено у задоволені позову.

Суд першої інстанції врахував правову позицію, наведену Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року по справі № 344/6591/16-ц, та у постанові від 13 грудня 2018 року по справі № 235/4294/17, згідно якої, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про оформлення спадкових справ судовому розглядові не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин неможливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а також правових підстав для пред`явлення позовних вимог до Сніжнянської міської ради Донецької області.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального закону, просить рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що відсутність спадкової справи свідчить про те, що позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після спливу більше дев`яти місяців після смерті спадкодавця, а отже вважається такою, що не прийняла спадщину. Отже, з урахуванням спливу 6-місячного строку ОСОБА_1 вже не могла і не може подати нотаріусу заяву про прийняття або про відмову у прийнятті спадщини. Таким чином, судом необґрунтовано та незаконно вказано про те, що спадкова справа повинна була бути заведена, навіть на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Крім того, після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини нотаріуси не зобов`язані встановлювати коло спадкоємців, оскільки всі спадкоємці вважаються такими, що не прийняли спадщину згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України. При цьому, згідно зі ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. За таких обставин, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 вважає висновок суду про відмову у позові необґрунтованим. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не розглядалось наявність поважних причин неприйняття ОСОБА_1 спадщини після смерті свого батька (Спадкодавця) та не надано їм будь-якої оцінки.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 помер у с. Степанівка Шахтарського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2020 року (а.с. 10).

Оскільки ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території, факт його смерті встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року у справі № 755/13409/20 (а.с. 14-15), що також підтверджується Єдиним державним реєстром судових рішень.

З копії свідоцтва № 18 про право особистої власності на домоволодіння від 02 лютого 1987 року, ОСОБА_3 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62908174 від 15 грудня 2020 року відомості про наявність заповітів чи спадкових договорів відсутні (а.с. 11).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62908170 від 15 грудня 2020 року, вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась (а.с. 12).

З копії свідоцтва про народження від 01 липня 1961 року вбачається, що ОСОБА_4 є донькою померлого ОСОБА_3 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про шлюб встановлено, що ОСОБА_4 після укладення шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 першої черги за законом.

З постанови приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Берзінь-Усової І.А. від 15 грудня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено та видано на підставі заяви від 15 грудня 2020 року її представника ОСОБА_6 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій (а.с. 16).

Судом першої інстанції вищевказана постанова досліджувалась, проте, суд дійшов висновку, що з неї не вбачається факту звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або будь якою іншою заявою особисто, чи про видачу свідоцтва про право на спадщину особисто чи через представника. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що з вказаної постанови нотаріуса неможливо встановити у вчиненні якої саме нотаріальної дії відмовлено позивачу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість прийняти постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій як доказ неможливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

З наведеним колегія суддів погодитись не може, оскільки зазначені висновки не відповідають обставинам справи.

Так, з постанови приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Берзінь-Усової І.А. від 15 грудня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дій, чітко вбачається, що нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії відмовлено саме ОСОБА_1 . Крім того, у постанові приватним нотаріусом, окрім іншого, зазначено причину такої відмови, а саме пропуск строку для прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України, п. 4.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, статтею 1270 ЦК України законодавцем визначено строки прийняття для спадщини, главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій регламентовано саме порядок видачі свідоцтв про право на спадщину, у п. 4.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

За таких обставин, висновок суду про неможливість встановити у вчиненні якої саме нотаріальної дії відмовлено позивачу є помилковими.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі № 344/6591/16-ц, та у постанові від 13 грудня 2018 року по справі № 235/4294/17 є помилковим, оскільки у зазначених справах були суттєво відмінні від цієї справи обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права.

Так, у справі № 344/6591/16-ц, позивач зазначала, що після її звернення до нотаріуса із заявою, їй було усно відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини через пропущення шестимісячного строку. Також, у постанові 13 грудня 2018 року по справі № 235/4294/17 (провадження № 61-28264 св 18) Верховний Суд погодився з висновками судів про відмову у задоволенні позову саме з підстав того, що позивач після смерті свого батька до державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав не зверталась, обґрунтована постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті позивачу не видавалась.

Натомість, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до позовної заяви долучено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій за наслідками її звернення із заявою про прийняття (оформлення) спадщини.

Крім того, у вищевказаних справах відмова у задоволенні позовів не обґрунтована відсутністю заведеною спадкової справи, а саме відсутністю підтвердженого факту звернення спадкоємців ідо нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що суд першої інстанції послався на інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 62908170 від 15 грудня 2020 року, яка сформована приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Берзінь-Усової І.А. відповідно до п. 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, саме для з`ясування кола спадкоємців.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.

Також, знайшли своє підтвердження посилання в апеляційній скарзі на те, що відмовляючи у задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, судом першої інстанції не досліджувались доводи, наведені позивачем, щодо поважності пропуску такого строку.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 як на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини посилалась на те, що свідоцтво про смерть батька, який помер на тимчасово окупованій території, було отримано нею лише 25 вересня 2020 року, оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видано окупаційною владою на території м. Сніжне, та не відповідає вимогам чинного законодавства України. У зв`язку з чим ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, яку було задоволено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року. Крім того, позивач вказувала, що з березня 2020 року лінія розмежування ООС є закритою для перетину у зв`язку із оголошеним карантином через пандемію коронавірусної хвороби (COVID-19), що також ускладнило їй приїхати на підконтрольну територію України.

Так, з копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (п. 21 Переліку).

З огляду на зазначене, враховуючи те, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, а саме - відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану, проте спадкоємцем вживались заходи: звернення до суду з позовом про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спадкоємець ОСОБА_1 пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, а отже оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано визначений нею у позовних вимогах додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволенню позову, та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю три місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2021 року по цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Сніжнянської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 »

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: