Дата документу 28.04.2021 Справа № 316/1200/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1200/18 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/1509/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначав, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі.

Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2018 року.

За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбане майно, яке знаходиться у користуванні відповідача, а він не має жодного доступу до нього.

Також, за час шлюбу сторонами було накопичено грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках в ПАТ КБ № Приватбанк», відкритих на ім`я дружини. Орієнтовна сума депозитів в доларах США складає приблизно 8000 доларів США. Крім того, сторона позивача гадає, що також існує і депозит в національній валюті України, який також відкрито на ім`я відповідачки та в цьому банку, сума якого приблизно складає 50000 грн. Також, в цій же установі банку мається депозитний договір на ім`я відповідачки, укладений в Євро, та складає орієнтовно 170 Євро.

Крім того, відповідач відмовляється віддати особисті речі позивача (особисті фотокартки з фіксацією всяких етапів життя позивача та близьких йому людей; відомчу медаль СБУ за вислугу років; подяку від міського голови м. Енергодар за особистий вклад в соціально-економічний розвиток міста (в рамці під склом) та сертифікат про успішне проходження курсів в Міжнародному інституті ім. Кузьмича (м. Київ) по питанням фізичного захисту ядерних об`єктів) та речі, придбані позивачем ще до реєстрації їхнього шлюбу - персональний комп`ютер: системний блок (процесор, материнська плата, оперативна пам`ять, привод для оптичних дисків, відеокарта), 22 дюймовий жидкокристалічний монітор виробництва фірми SAMSUNG, USB-клавіатура, USB-миш, аудіоколонки.

Просив суд:

1.Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) наступне рухоме майно майно:

-Чорно-синій гірський велосипед фірми TREK модель 3700 з покришками виробник фірма BONTRAGER вартістю 3200 грн., набутий в 2013 році;

-Масивний кухонний гостьовий стіл, виробник Мелітопольська меблева фабрика орієнтовна вартість 3000 грн., набутий 2012-2013рр;

-Набір із 4-х стільців, виробник Мелітопольська меблева фабрика орієнтовна вартість 2 400 грн., набутий 2012-2013 роках;

-Пральна машина, виробник - фірма ELECTROLUX орієнтовна вартість 3000 грн., набута в 2008-2009 роках;

-Холодильник, виробник фірма ELECTROLUX орієнтовна вартість 4000 грн., набутий 2008-2009 роках;

-Мікрохвильова пічка, виробник фірма SAMSUNG орієнтовна вартість 600 грн., набута 2008-2009 роках;

-Електричний пилосос (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 400 грн., набутий 2008 рік;

-Електричний блендер BRAUN (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 300 грн., ;

-Платяна шафа для спальні (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 800 грн., набута в 2009 році;

-Комод для спальні (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 400 грн., набутий в 2009 році.

Всього рухомого майна загальною вартістю на час подання позову на суму 18 100 грн.

2.Визнати об`єктами спільної сумісної власністі подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошті, що зберігаються на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

3.В порядку поділу спільного сумісного майна виділити наступне рухоме майно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ):

-Чорно-синій гірський велосипед фірми TREK модель 3700 з покришками виробник фірма BONTRAGER вартістю 3200 грн., набутий в 2013 році;

-Масивний кухонний гостьовий стіл, виробник Мелітопольська меблева фабрика орієнтовна вартість 3000 грн., набутий 2012-2013рр;

-Набір із 4-х стільців, виробник Мелітопольська меблева фабрика орієнтовна вартість 2 400 грн., набутий 2012-2013 роках.

Всього на суму 8 600

4.В порядку поділу спільного сумісного майна виділити наступне рухоме майно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ):

-Пральна машина, виробник - фірма ELECTROLUX орієнтовна вартість 3000 грн., набута в 2008-2009 роках;

-Холодильник, виробник фірма ELECTROLUX орієнтовна вартість 4000 грн., набутий 2008-2009 роках;

-Мікрохвильова пічка, виробник фірма SAMSUNG орієнтовна вартість 600 грн., набута 2008-2009 роках;

-Електричний пилосос (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 400 грн., набутий 2008 рік;

-Електричний блендер BRAUN (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 300 грн., ;

-Платяна шафа для спальні (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 800 грн., набута в 2009 році;

-Комод для спальні (відомості щодо виробника відсутні) орієнтовна вартість 400 грн., набутий в 2009 році.

Всього на суму 9500 грн.

Різницю в вартості часток у розмірі 450 грн. не стягувати з відповідачки

5.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових вкладів, що знаходяться на рахунках відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 .

6. Зобов`язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 належні йому особисті речі, а саме: особисті фотокартки з фіксацією всяких етапів мого життя та близьких мені людей; відомчу медаль СБУ за вислугу років; подяку від міського голови м. Енергодар за особистий вклад в соціально-економічний розвиток міста (в рамці під склом); сертифікат про успішне проходження курсів в Міжнародному інституті ім. Кузьмича (м. Київ) по питанням фізичного захисту ядерних об`єктів), персональний комп`ютер: системний блок (процесор, материнська плата, оперативна пам`ять, привод для оптичних дисків, відеокарта), 22 дюймовий жидкокристалічний монітор виробництва фірми SAMSUNG, USB-клавіатура, USB-миш, аудіоколонки.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано належних та допустимих доказів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 18 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Положеннями статті 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Частиною 9 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ч.1 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем. В порушення вимог статей 12, 76, 80, 81 ЦПК України не надано жодного доказу з приводу придбання спірного майна, крім велосипеду, який за поясненнями відповідача був проданий у 2018 року за згодою позивача, а кошти були витрачені на утримання їх спільних дітей.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає лише орієнтовану вартість майна.

Позивачем на підтвердження того, що у відповідача перебувають його особисті речі, такі як особисті фотокартки з фіксацією всяких етапів його життя та близьких йому людей; відомча медаль СБУ за вислугу років; подяка від міського голови м. Енергодар за особистий вклад в соціально-економічний розвиток міста (в рамці під склом) та сертифікат про успішне проходження курсів в Міжнародному інституті ім. Кузьмича (м. Київ) по питанням фізичного захисту ядерних об`єктів, не надано жодних доказів цього. Такі ж відомості не надані й при зверненні до суду з апеляційною скаргою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пояснення відповідача, надані працівникам поліції 02.08.2018 не є допустимим доказом, оскільки ОСОБА_3 при їх складені не мала жодного процесуального статусу та не попереджалася про кримінальну відповідальність за надання неправдивих відомостей. Більш того, вони викладені не особисто відповідачем, а працівником поліції.

Судом першої інстанції вірно вставнолено, що позивачем та його представником не зазначено точну суму грошових коштів, що перебували на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», не зазначено час їх отримання та джерела походження, а також не спростовано того, що вони всі чи їх частина не витрачені в інтересах сім`ї.

Крім того, позивача не надано жодного доказу щодо часу припинення спільного ведення господарства між сторонами, лише зазначено січень 2018 року. при цьому, судом першої інстанції встановлено, що позов про розірвання шлюбу від ОСОБА_1 надійшов до Енергодарського міського суду 12.07.2018, а в ході його розгляду 25.09.2018 сторонам надавався строк для примирення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81649081).

Встановлення для подружжя режиму окремого проживання здійснюється рішенням суду у відповідності до ч.1 ст.119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

В матеріалах справи відсутнє рішення суду з цього приводу.

Відповідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Рішення суду про розірвання шлюбу прийняте № 316/1199/18 від 11.05.2019.

Доказом, що спростовує доводи позовної заяви про належність монітора до особистих речей позивача та під твердженням цього монітора до спільно нажитого майна є паспорт та квитанція про оплату цього монітора від 11.02.2011 року (а.с. 175), тобто під час шлюбу.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги в порушення приписів статей 79-81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: