Справа №639/7281/19
Провадження №2/639/145/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який неодноразово був уточнений, до ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада, і просить суд встановити факт проживання однією родиною, не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з його батьком ОСОБА_4 , його цивільною дружиною ОСОБА_5 з листопада 2006 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати право власності за ОСОБА_2 на кімнати 9, 10 за адресою: АДРЕСА_2 як спадкоємця першої чергипісля смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Відповідач по справі - рідний брат-близнюк позивача. 26.08.2006 року Жовтневим РАГС м Харкова батьку позивача ОСОБА_4 видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис №378. Як вказує позивач, причиною розпаду родини його батьків була інша жінка - ОСОБА_5 , з якою батько підтримував шлюбно-сімейні відносини, а з листопада 2006 року почав проживати разом. Після розірвання шлюбу батьків, його брат-близнюк - ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю, а позивач перейшов жити до батька та його цивільної дружини - ОСОБА_5 .Отже позивач, його батько та ОСОБА_5 проживали однією родиною, мали спільний бюджет, допомагали один одному, вели спільне господарство, проживали разом до самої смерті ОСОБА_5 . На підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Тимченко Т.В та зареєстрованого в Міському БТІ за номером В-51640 від 09.03.2000 року, ОСОБА_5 придбала дві кімнати 9,10 в будинку готельного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно зі штампом про прописку в паспорті ОСОБА_5 була зареєстрована у придбаній квартирі 14.04.2000 року. Відповідно до технічного паспорту квартира житловою площею 23,4 кв.м. розташована на першому поверсі будівлі і складається з двох кімнат: перша кімната - 14,6 кв. м, друга кімната - 8,8 кв.м, кухня - загального користування для усіх мешканців коридору, туалет та ванна - загального користування для усіх мешканців коридору. Загальна площа квартири 39,8 кв.м, висота приміщення 3,10 м, будинок має центральне опалення, каналізацію, водопровід. Позивач вказує, що він мешкав в маленькій кімнаті, площею 8,9 кв.м, а батько з ОСОБА_5 у другій кімнаті площею 14,6 кв.м. При цьому як вказує позивач, ОСОБА_5 ставилась до нього як до сина, готувала їжу, прала одяг, позивач прибирав в кімнатах, ходив до магазину за продуктами. Коли ОСОБА_5 хворіла, позивач ходив до аптеки за ліками, в них була повноцінна родина. Інших родичів у ОСОБА_5 не було, тому коли ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - похованням займалися позивач та його батько. При цьому узв`язку з проведенням ремонту кімнат 9,10 за адресою: АДРЕСА_2 позивач, батько та ОСОБА_5 тимчасово проживали за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 стало погано, там остання і померла, що відображено в медичному свідоцтві про смерть №678 ДМ/16, причина смерті - крововилив у мозок. Батько звертався до прокуратури згідно з нормами законодавства щодо дозволу на проведення кремації тіла ОСОБА_5 Харківська міська прокуратура надала письмовий дозвіл на проведення кремації тіла ОСОБА_5 її цивільному чоловіку - ОСОБА_4 . Позивач з батьком звертались до КП «РИТУАЛ» за адресою: м. Харків, вул. Червоножовтнева №3 з приводу проведення поховання, про що свідчить договір-замовлення на організацію та проведення поховання, у тексті договору в графі «замовник» вказаний батько позивача - ОСОБА_4 . Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з двох кімнат у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , заява зареєстрована 13.06.2016 року в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №822, але свідоцтво про право на спадщину видане не було. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька позивач по справі також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину йому не видано, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.10.2019 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - повернуто позивачу. Зобов`язано УК у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 сплачений за квитанцією №0.0..1 від 11.10.2019 року (час здійснення операції 09:03 год., дата здійснення операції 11.10.2019 року) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

13.11.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено. Зобов`язано відокремлений підрозділ Другої Харківської міської державної нотаріальної контори надати суду наступну інформацію: чи подавалися заяви про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини та чи заводилися спадкові справи після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо так, то хто звертався з такими заявами, чи складались вказаними особами заповіти і на чию користь, чи видавались свідоцтва про право на спадщину; чи подавалися заяви про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини та чи заводилися спадкові справи після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , якщо так, то хто звертався з такими заявами, чи складались вказаними особами заповіти і на чию користь, чи видавались свідоцтва про право на спадщину.

На ухвалу суду надана відповідь.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.03.2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача ОСОБА_2 про виклик свідків - задоволено. Викликано в судове засідання свідків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.08.2020 року клопотання представника позивача адвоката Попової М.М. про повторне витребування доказів - задоволено. Зобов`язано відокремлений підрозділ Другої Харківської міської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: м. Харків, м-н Павлівський, буд. 2) надати суду наступні докази: належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №94П/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №394/2016, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2020 року клопотання позивача ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку на подачу уточненої позовної заяви - задоволено. Поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на подачу уточненої позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Прийнято до розгляду уточнений позов, поданий до суду 17.11.2020 року ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Харківську міську раду (місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7, ).

На адресу суду за вх. №28007 від представника третьої особи Харківської міської ради надійшли письмові пояснення із запереченнями проти уточненого позову через відсутність доказів ведення спільного господарства для встановлення факту, що має юридичне значення, а також через відсутність доказів відмови в оформленні спадщини нотаріусом.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 приймали участь у підготовчому та судовому засіданнях, надали вступне слово і пояснення в судовому засіданні, однак в подальшому звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 брав участь у підготовчому та судовому засіданнях, надав вступне слово і заяву про те, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, пояснив суду, що позов визнає, оскільки позивач дійсно проживав з батьком та його цивільною дружиною, а відповідач не претендував на спадщину після смерті батька, будь-яких заяв до нотаріальної контори про прийняття або відмову від спадщини не подавав, оскільки батько до смерті подарував йому квартиру. В подальшому відповідач подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на позов, про причини неявки суд не сповістив.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з копією рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 05.05.1992 року №45-6 дозволено подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усиновити дітей: ОСОБА_2 та присвоїти йому прізвище ОСОБА_2 імені ОСОБА_2 по батькові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та присвоїти йому прізвище ОСОБА_3 імені ОСОБА_3 по батькові ОСОБА_3 та із записом батьками усиновлених. Дату та місце народження не змінювати (а.с. 117).

Отже, позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №124 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.05.1992 року. Батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_3 також народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №125 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.05.1992 року. Батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.43).

З копії договору купівлі-продажу квартири від 15.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимченко Т.В. за №788 вбачається, що ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зареєстрований 09.03.2000 року в Міському БТІ за номером В-51640 (а.с.17-18).

Відповідно до копії технічного паспорту КП «ХМБТІ», виготовленого станом на 25.01.2000 року, у будинку готельного типу у АДРЕСА_1 розташована на першому поверсі 3-поверхової будівлі, складається з двох кімнат житловою площею 23,4 кв.м, у тому числі 1 кімната - 14,6 кв. м., друга кімната - 8,8 кв.м. (а.с.19-21).

Як вбачається з копії звіту про експертну оцінку квартири АДРЕСА_1 від 16.09.2019 року, виконаного ФОП ОСОБА_14 , ринкова вартість вказаного об`єкта оцінки становить 187 100,00 грн. (а.с.44-45).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано, про що 31.10.2006 року зроблено відповідний актовий запис №378 і підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 26.08.2009 року (а.с. 33).

Згідно з копією паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 31.05.2001 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 08.10.2010 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12-15). Зазначені відомості відповідають даним інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.07.2019 року (а.с.171).

Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.09.2009 року, однак на підставі договору дарування квартири від 13.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., ОСОБА_4 передав безоплатно у власність сину, ОСОБА_3 (відповідачу у справі) квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору дарування квартири та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2019 року (а.с.36, 46).

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблений відповідний актовий запис №402 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 26.11.1966 року (а.с.26).

З листа КП «Жилкомсервіс» вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована одна з 14.04.2000 року за адресою: АДРЕСА_1 . Знята з реєстраційного обліку 11.04.2016 року в зв`язку зі смертю (а.с.161). Зазначені відомості відповідають даним копії паспорту ОСОБА_5 (а.с.22,23).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 01.03.2016 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років, про що 01.03.2016 року зроблено відповідний актовий запис №3521 (а.с.25).

З копії лікарського свідоцтва про смерть №678ДМ/16 від 26.02.2016 року та довідки №678ДМ/16 від 26.02.2016 року про причину смерті вбачається, що ОСОБА_5 , 1966 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: нетравматичний крововилив у головний мозок. Смерть настала за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.29-30).

Згідно з повідомленням Харківської місцевої прокуратури №1 від 29.01.2016 року №02-22/16 дозволено провести кремацію тіла ОСОБА_5 , виданого цивільному чоловіку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.34).

ОСОБА_4 уклав з КП «РИТУАЛ» 01.03.2016 року договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_5 , сплатив вартість послуг 4268, 00 грн. (а.с. 38).

13.06.2016 року ОСОБА_4 звернувся до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . У вказаній заяві одночасно зазначено, що ОСОБА_4 державним нотаріусом роз`яснено про необхідність надання рішення суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом (а.с.151).

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не видавалось

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 05.04.2019 року зроблено відповідний актовий запис №5273 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с. 27).

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №10-12/895-ДМ/2019 від 05.04.2019 року та копії довідки про причину смерті №10-12/895-ДМ/2019 ОСОБА_4 , 1962 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: атеросклеротична хвороба серця (а.с.28, 31-32).

З витягу зі спадкового реєстру від 05.07.2019 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина та Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою 05.07.2019 року зареєстрована спадкова справа №644150070 (номер у нотаріуса № 94П/2019) (а.с.35).

Позивач ОСОБА_2 05.07.2019 року звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39).

Однак постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Одрінської О.В. від 29.09.2020 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки не встановлений факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю із ОСОБА_5 (а.с.185).

Відповідь Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 03.02.2020 року також свідчить про те, що за даними перевірки архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах Другої ХМДНК (колишня П`ята ХДНК), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 94П/2019, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 394/2016 року. В матеріалах спадкової справи № 94П/2019 року знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 207 від 05.07.2019 року, про прийняття спадщини за законом, від сина спадкодавця - ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_7 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно Інформаційних довідок зі спадкового реєстру, які містяться в матеріалах спадкової справи, заповіти від імені ОСОБА_4 не складалися. В матеріалах спадкової справи № 394/2016 року знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 822 від 13.06.2016 року про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_4 , який мешкав в АДРЕСА_3 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно Інформаційних довідок спадкового реєстру які містяться в матеріалах спадкової справи, заповіти від імені ОСОБА_5 не складалися (а.с. 97).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є матір`ю позивача та відповідача, діти прийомні, і до 2006 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , але формально, оскільки чоловік пішов із сім`ї ще в 95-96 році. Вони вирішили з чоловіком, що один з синів залишиться проживати з нею, а інший - з батьком. При цьому ОСОБА_4 з 2000 року почав проживати з іншою жінкою, вони купили з ОСОБА_5 квартиру по АДРЕСА_8 . З часом, коли вони робили ремонт в квартирі, то на цей час переїхали проживати на АДРЕСА_9, однак ОСОБА_5 захворіла і померла в лютому 2016 року, родичів у неї не було. Свідок зазначила, що вона також допомагала в похованні померлої, оскільки в них були нормальні стосунки.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона доводиться тіткою позивачу та відповідачу, а ОСОБА_6 є її сестрою. Як зазначила свідок, ОСОБА_6 з чоловіком усиновили дітей, однак наприкінці 90-х років вони вже не жили разом. Оскільки один з синів був більш прихильний до матері - ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 - до батька, то вирішили, що ОСОБА_2 буде проживати з батьком, а ОСОБА_3 - з матір`ю. Всіх це влаштовувало. При цьому ОСОБА_4 проживав з іншою жінкою ОСОБА_5 , у них були нормальні умови та добрі стосунки, син ОСОБА_2 проживав з ними разом. При цьому свідок пояснила, що знає всі ці обставини, оскільки спілкувалась із колишнім зятем ОСОБА_2 , його цивільною дружиною, племінником, претензій ні в кого не було, існували добрі людяні стосунки. В 2000 році зять з ОСОБА_5 придбали дві кімнати по Григорівському шосе, де з ними проживав і ОСОБА_2 . До матері він лише приходив в гості. При цьому свідок спілкувалась із ОСОБА_5 з питань побуту, консервації. В подальшому ОСОБА_5 померла від інсульту, всі родичі допомагали її поховати.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_16 і добре знає родину ОСОБА_2 , йому відомо, що на момент 2000 року ОСОБА_4 вже проживав не з ОСОБА_6 , а з ОСОБА_5 , ще до офіційного розірвання шлюбу, вони придбали кімнати в гуртожитку, однак в 2016 році ОСОБА_5 померла. Свідок брав участь у її похованні, як і ОСОБА_4 та його сини.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що познайомилась із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , коли вони ще до дітей знімали квартиру у батька свідка. Отже синів ОСОБА_2 - позивача та відповідача - свідок знає як дітей своїх друзів. ОСОБА_4 розірвали шлюб приблизно в 2004-2006 роках, однак і до цього сім`ї вже не було. ОСОБА_2 більше любив батька, коли йому було 10-11 років - він став проживати по АДРЕСА_8 з батьком та жінкою батька, яка його добре прийняла. Свідок бачила ОСОБА_2 , коли він приходив в гості до матері, розповідав про життя батька, розповідав, що ОСОБА_5 до нього добре ставиться. ОСОБА_3 також ходив до батька і його жінки в гості, а жив з матір`ю. ОСОБА_5 померла, коли проживала з ОСОБА_4 на АДРЕСА_9 .

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що позивач та відповідач є її знайомими, зазначила, що знає ОСОБА_2 , вона приходила до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживали з ОСОБА_2 , оскільки брат свідка знімав квартиру і був сусідом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 2010 по 2015 рік. У ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було 2 кімнати. ОСОБА_5 готувала, прала для ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вони вели спільне господарство. Після 2015 року свідок не приходила в гості, оскільки її брат з`їхав.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що був сусідом ОСОБА_2 , його батька та ОСОБА_5 , яку свідок вважав матір`ю ОСОБА_2 , однак пізніше дізнався, що це не його рідна матір. Свідок проживав в кімнаті 6 на 1 поверсі по АДРЕСА_8 з 2010 року по 2015 рік. В родині ОСОБА_2 з батьком та прийомною матір`ю були добрі стосунки, свідок взагалі вважав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьками ОСОБА_2 , вони робили ремонт.

Свідок ОСОБА_26 зазначив, що познайомився з ОСОБА_2 в 2009 році, коли вони працювали на будівництві, їздив до ОСОБА_2 додому в квартиру по АДРЕСА_2 в 2016 році - допомагав там робити ремонт. ОСОБА_2 там жив в меншій кімнаті, він проживав однією родиною з батьком та нерідною матір`ю ОСОБА_5 , остання готувала їжу. Також туди приїжджав в гості брат ОСОБА_2 .

До матеріалів позовної заяви позивачем ОСОБА_2 додані світлини, які, на думку позивача відображають та підтверджують факт проживання однією родиною його з батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50-60), а також квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 з 2018 за 2020 рік (а.с.179-182), однак суд вважає вказані докази не належними, оскільки світлини не містять достовірної інформації щодо часу та місця їх створення, а квитанції стосуються сплати комунальних послуг за період після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже вказані докази не підтверджують будь-яких обставин, які підлягають доказуванню по даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому відповідно до п. 3.1 Роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти.

Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України і закріплений, зокрема, у ст. 74 СК України.

Згідно пункту 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України.

Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Таким чином, норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року.

Отже положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, отже не тягне юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.01.2020р. по справі № 546/912/16-ц.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Суд вказав, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Частиною другою статті 3 СК України, чинного з 01 січня 2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В даному випадку з огляду на досліджені судом письмові докази, показання численних свідків, визнання відповідачем позову і всіх обставин, викладених в позові, суд приходить до висновку про те, що між батьком позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_27 виникли стосунки, які притаманні подружжю: вказані особи проживали під одним дахом, мали спільний побут, разом виконували обов`язки по домогосподарству, ремонт, на час смерті ОСОБА_27 , остання взагалі фактично проживала за адресою реєстрації ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими доказами. При цьому ОСОБА_4 займався документальним оформленням поховання його цивільної дружини. Так само разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_27 однією сім`єю і на одній житловій площі проживав позивач ОСОБА_2 , який також мав спільні побутові права і обов`язки в цій родині, займався ремонтом. Допитані в судовому засіданні свідки наголошували на тому, що з огляду на стосунки і побут - вказаних осіб вони сприймали як чоловіка та дружину, а позивача - як їх сина. Разом з тим переважна більшість досліджених судом доказів вказує на спільне проживання вказаних осіб з 2010 року, отже суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для частковому задоволення позову і встановлення юридичного факту проживання однією родиною з 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана за життя ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу.

ОСОБА_4 у передбачений законом шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву, в якій зазначив, що приймає спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , і йому роз`яснено про необхідність надання рішення суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом. Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не видавалось, однак суд виходить з того, що факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини встановлений в даному судовому засіданні, отже ОСОБА_4 є спадкоємцем четвертої черги, а відповідно до закону спадщина належить спадкоємцеві незалежно від часу прийняття спадщини - з часу відкриття спадщини, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , однак не оформив належним чином своє право.

В свою чергу позивач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк, однак в отриманні свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , йому відмовлено через неотримання батьком рішення суду про визнання його спадкоємцем четвертої черги. При цьому другий син ОСОБА_4 - відповідач у справі ОСОБА_3 заяв про прийняття або відмову від спадщини після батька не подавав, в судовому засіданні підтвердив, що на спадщину не претендує і визнає позов брата-позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому належна адреса квартири 10/9 зазначається судом згідно правовстановлюючих документів, замість зазначених в позові посилань на кімнати 9, 10, що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки стосується одного й того ж нерухомого майна, яке є предметом спору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.3, 21, 36, 74 СК України, 11, 15, 16, 328, 1216,1218,1220-1223, 1258, 1259, 1261, 1264, 1268, 1270, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією родиною з 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_9 виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області 06.11.2007 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ,

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_10 виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області 06.11.2007 року, РНОКПП: НОМЕР_11 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;

Третя особа: Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7, .

Повне рішення складено 13.05.2021 року.

Суддя Н.В. Баркова