Справа № 444/880/21
Провадження № 2/444/599/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сагаль Д.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІФОЮ" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІФОЮ" про визнання недійсним договору позики. Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ "МАНІФОЮ" було надано йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте ним не було підписано даний договір. Зазначає, що відповідачем не було повідомлено йому необхідну інформацію щодо умов договору, останній лише скористався тим, що йому як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору. Відтак, він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, в укладеному між сторонами договорі не було вказано ціну та сукупну вартість депозиту. Не надано позивачу й розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Зазначає, що відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором укладеним між сторонами значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати недійсним договір, що укладений між ним та ТОВ "МАНІФОЮ".

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В клопотанні, долученому до позовної заяви, позивач просив суд витребувати у ТОВ «МАНІФОЮ» кредитний договір №1364776 від 03 березня 2021 року. Однак, дослідивши подане клопотання, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. А тому судом було задоволено таке клопотання та витребувано у відповідача екземпляр Договору позики №1364776 від 03.03.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "МАНІФОЮ". При цьому, при прийнятті рішення судом було використано надані відповідачем копії договору позики, паспорт позики з розрахунком заборгованості, правила надання грошових коштів, примірник оферти та акцепту та судова практика.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та міце проведення такого був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке позивач отримав особисто. Однак подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи без участі позивача та його представника.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та міце проведення такого був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак подав до суду заяву про здійснення розгляду без участі. учасника справи. Подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначив, що 09 грудня 2020 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1364776 кошти на суму 1500,00 грн зі сплатою процентів строком на 29 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, що засвідчує факт укладання між сторонами кредитного договору у формі електронного документу. Позивач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний веб-сайт Товариства: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 1500 грн 00 коп., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме-акцептом в розумінні ч.3 п.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що в договорі, який було укладено між сторонами позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства https://moneу4уou.ua/). Інформація надана фінансовою установою з дотриманням всіх вимог законодавства, викладено в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті фінансової установи. Правила фінансової установи в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію для укладення договору. При цьому, позивач не надав, а в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження доводам позивача щодо використання товариством нечесної підприємницької практики, з чого можна дійти висновку, що вказані твердження позивача не відповідають дійсності. Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову просив відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідлача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Як встановлено ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», є акцептом на укладення кредитного договору.

09 грудня 2020 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1364776 на суму 1500,00 грн зі сплатою процентів строком на 29 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, що засвідчує факт укладання між сторонами кредитного договору у формі електронного документу.

На офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

В пункті 2.3.4 договору позики № 1364776, який було долучено ТОВ «МАНІФОЮ», зазначено, що кредит надається строком на двадцять дев`ять днів, а саме до 07 січня 2021 року.

Згідно пункту 2.4 договору позики № 1364776, нарахування процентів за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою. До взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,99000 відсотків від суми позики за кожний день користування позики. Розмір процентних ставок договору позики є фіксованим та може бути змінено Позикодавцем водносторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення Позичальника.

Згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», встановлено, що ці правила є пропозицією укласти Електронний договір в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», розроблені відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 913 та інших нормативно-правових актів щодо регулювання ринків фінансових послуг. Згідно п. 2.1.1 вказаних правил, акцептом є прийняття позичальником пропозиції (оферти) товариства укласти електронний договір у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Графіком розрахунків встановлено, що сумою позики є 1500 грн., з нарахованим процентом в розмірі 568,65 грн, та терміном платежу - 07 січня 2021 року. Встановлено, що сукупна вартість позики складає 137,91% від суми позики (у процентному вираженні) або 2068 грн 65 коп. (у грошовому вираженні) та включає в себе:

1) проценти за користування кредитом у розмірі 37,91% від суми позики (у процентному вираженні) або 568 грн 65 коп. (у грошовому виразі);

2) суму позики у розмірі 1500 грн (у грошовому вираженні).

У разі користування кредитом понад строк, вказаний в п. 2.5 Договору, до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за фіксованою процентною ставкою, в порядку передбаченому договором.

Цей Графік розрахунків є невід`ємною частиною договору № 1364776 від 09 грудня 2020 року.

Вказаний графік розрахунків було підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

В матеріалах справи міститься довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІФОЮ». Судом також встановлено і не заперечується ОСОБА_1 , що суму кредиту в розмірі 1500 грн. він отримав в повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами договору позики № 1364776 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»)

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного договору позики № 1364776 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики № 1364776 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд вважає, що відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи позивача про те, що договір позики № 1364776 було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч вимог Закону, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, в пункті 4.1.2 договору позики № 1364776, підписаного позивачем ОСОБА_1 , прямо зазначено, що позичальник підтверджує отримання від Фінансової установи до укладення договору, інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Крім того, суд звертає увагу, що, згідно п. 8.3.5 договору № 1364776, його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на офіційному веб-сайті Позичальника: https://moneу4уou.ua/).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовної заяви позивача ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІФОЮ" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору позики - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мікула В. Є.