УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2021 року м. Мукачево Справа №303/6869/20
2/303/268/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Мукачево
про визнання членом сім`ї,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , членом сім`ї позивача.
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що він є військовослужбовцем та перебуває на обліку в списках загальної черги як особа, яка потребує поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 . 19.01.2019 між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Він, його дружина та донька дружини від першого шлюбу проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у Квартирно-експлуатаційному відділі м.Мукачево йому пояснили, що при вирішенні питання по житлу відповідач по справі не може , оскільки не є членом його сім`ї, у зв`язку з чим він просить вирішити це питання у судовому порядку.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 3 Сімейного кодексу України та ст. 64 Житлового кодексу.
Третя особа пояснень щодо суті спору не надала.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд констатує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями частин першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
При цьому, однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України.
Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.
В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав позову, які ними вільно зазначені.
Поряд з цим, основою, для судового розгляду у цивільному судочинстві, серед іншого, є переданий на розгляд суду позов, який визначається як письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).
В свою чергу, структурними елементами позову є предмет, підстава та зміст.
Вказані складові частини мають бути зазначені у позові для можливості втілення права особи на порушення цивільної справи у суді і можливості практичної реалізації судової діяльності на захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
В свою чергу, підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивач просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , членом сім`ї ОСОБА_1 .
Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.
Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.
У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.
Згідно з вимогами пункту 4 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Фактичний аналіз змісту переданої на розгляд суду позовної заяви свідчить про те, що предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою вирішення питання щодо покращення житлових умов позивача.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачево, де позивач перебуває на квартирному обліку, йому пояснили, що при вирішенні питання по житлу по його особовій справі донька дружини (відповідач по справі) «не береться до уваги», так як вона не є членом його сім`ї.
Разом з тим, з доданих до позовної заяви документів судом встановлено, що 22 квітня 2008 року ОСОБА_1 з сім`єю з 3-х чоловік видано ордер на службове жиле приміщення №125 серії СЖ у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
19 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 ».
З довідки від 02.08.2019 №350/486/1/546ПС (а.с. 16) вбачається, що на утриманні позивача знаходиться сімя в складі: дружина ОСОБА_4 , 1981 р.н.; син ОСОБА_7 , 2001 р.н.; падчерка ОСОБА_3 , 2004 р.н.
На підставі наказу від 04.10.2019 №130ад затверджено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про внесення змін в облікову справу та в списках загальної черги для поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 . Склад сімї капітана ОСОБА_1 складає 4 (чотири) особи: він, дружина ОСОБА_4 , 1981 р.н., син ОСОБА_7 , 2001 р.н., падчерка ОСОБА_3 , 2004 р.н.
У межах судового розгляду справи, позивач просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , членом його сім`ї.
В свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_1 обмежені виключно необхідністю вирішення питання про визнання членом сім`ї доньки дружини від першого шлюбу, без пред`явлення вимог для подальшого вирішення спору по суті.
З наданих позивачем документальних доказів, не вбачається наявності обставин, які б свідчили про неможливість вирішення наведеного вище питання у позасудовому порядку, чи про наявність фактичних перешкод для позивача у реалізації права на покращення житлових умов з боку тих, чи інших суб`єктів, що могло стати підставою для судового втручання у спірні правовідносини з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача.
В матеріалах справи відсутні докази того, що право позивача не визнається, порушується та/або оспорюється відповідачем, чи іншими особами.
Позивачем та його представниками доказово не підтверджено обставин відносно того, що йому відмовлено у визнанні відповідача членом його сім`ї.
Натомість, з наданих позивачем доказів (довідка від 02.08.2019 №350/486/1/546ПС, витяг з наказу від 04.10.2019 №130ад) вбачається, що відповідача включено до складу членів сім`ї ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
У ситуації, що склалася, суд констатує, що у позивача існує невирішене питання щодо встановлення конкретного складу його сім`ї, натомість відсутній спір про право з цього приводу.
Позивачем не заявлено вимоги щодо оскарження відмови у визнанні відповідача членом його сім`ї при вирішенні житлових питань, тобто відсутній спір щодо законності такої відмови, а заявлена вимога про визнання членом сім`ї підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року по № 644/6274/16-ц за результатами розгляду близької за змістом справи.
У спірній по справі ситуації слід констатувати, що позивач штучно використав термін «позов» при застосуванні процесуального механізму встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки інших позовних вимог при зверненні до суду ним заявлено не було.
Використавши процесуально правовий механізм фактично окремого, а не позовного провадження, позивач мав на меті лише встановлення преюдиційних обставин для подальшого вирішення спору про право, а не безпосереднього вирішення спору у межах даної цивільної справи.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній спір про право.
За таких обставин, провадження у даній справі слід закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 14, 183, 255, 259, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження по справі закрити.
2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость