Справа № 457/22/17 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/2362/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Савчук Г.В.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Грицьківа В.Т. від 13 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання особи членом сім`ї наймача, визнання приватизації недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Трускавецького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року позов задовольнити частково.

Визнано ОСОБА_1 , 1945 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , 1950 року народження в період часу з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 275,6 грн. (двісті сімдесят п"ять грн. 60 коп.) судового збору.

Стягнуто з Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, що знаходиться за адресою Львівська область, м. Трускавець, вул. Бориславська, 1, в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 275,6 грн. (двісті сімдесят п`ять грн. 60 коп.) судового збору.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_3 та визнання недійсним і скасування розпорядження Відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) №79 від 13.10.2005 року з цього приводу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволити в повному обсязі, а саме визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_3 та визнати недійсним і скасувати розпорядження Відділу обліку, розподілу та приватизації житла (на даний час Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) Трускавецької міської ради №79 від 13.10.2005 року з цього приводу. Вважає рішення незаконним та необгрунтованим, а відтак таким, що підлягає скасуванню. Так, виносячи оскаржуване рішення суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і не грунтуються на Законі; зробив висновки на підставі недоведених обставин, які суд безпідставно порахував встановленими (на припущеннях); грубо порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Стверджує, що про порушення своїх законних прав і інтересів ОСОБА_1 , фактично дізнався у жовтні 2014 року, коли одержав консультацію фахівця у галузі права адвоката Крамар Ю.М., яким ОСОБА_1 було роз`яснено, що ОСОБА_5 набула права власності на спірну квартиру саме шляхом її приватизації. Зазначені твердження сторони позивача не є суперечливими, як вказує суд в оскаржуваному рішенні, а доводяться належними, допустимими та достовірними письмовими доказами, а саме: заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 18.09.2019 року, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2014 року на ім`я ОСОБА_3 , заявою-повідомлення ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу, що фактично лише після встановлення в судовому порядку зазначеного юридичного факту, який категорично заперечувався відповідачем ОСОБА_3 у відзиві та заяві повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 11.02.2015 року, у ОСОБА_1 з`явились правові підстави звернутись із позовом про визнання приватизації спірної квартири недійсною. Тобто, перебіг початку строку позовної давності правильно рахувати із часу встановлення факту проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю з ОСОБА_5 , тобто з 13.12.2016 року, оскільки саме тоді у ОСОБА_1 з`явилось право на звернення в суд з такими позовними вимогами. Вважає висновки щодо пропуску ОСОБА_6 , строків позовної давності зроблені судом на підставі припущень, а не на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, що є грубим порушенням норм процесуального права. Крім того, зазначає, що із розпорядженням органу приватизації №79 від 13.10.2005 року, яке було предметом оскарження, сторона позивача вперше ознайомилась у серпні 2017 року, коли одержала відзив відповідача ОСОБА_3 , до якого було приєднано вказане розпорядження. При цьому, у позові ОСОБА_1 не заявлено вимоги про визнання недійсним і скасування Свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, видане на ім`я ОСОБА_5 . А тому, покликання на перебіг початку строків позовної давності з моменту видачі та одержання ОСОБА_5 даного Свідоцтва є неправильним.

Також рішення Трускавецького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2019 року оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційні скарзі просить рішення в частині визнання ОСОБА_1 членом cім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 в період часу з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року, скасувати; відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 в період часу з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року. Вважає рішення в даній частині незаконним та необгрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції при його ухваленні неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, не були доведеними. Вказує, що рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 19.04.2016 року по справі №457/1853/14-ц не є преюдиційним при розгляді даної справи. А тому, районний суд при ухваленні рішення від 13 червня 2019 року помилково визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, щодо підстав визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , які не були доведені у суді першої інстанції. Зазначає, що доказів того, що за життя ОСОБА_5 зверталася у відповідні органи з письмовою заявою про реєстрацію в своїй квартирі будь-яких осіб, в тому числі позивача, матеріали справи не містять. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не надано доказів того, що наймач квартири виявила бажання зареєструвати його спірному житлі, а позивач звертався до наймодавця чи наймача з питання його реєстрації. Крім того, витрати з оплати комунальних послуг за спірною адресою на двох осіб не нараховувалися. Усі ці обставини в своїй сукупності дають привід прийти до висновку про те, що померла ОСОБА_5 надала можливість позивачу лише тимчасово проживати у квартирі та не вважала його членом сім`ї наймача, а позивач, відповідно, не набув права користування спірним жилим приміщенням та не має права вимагати визнання його наймачем. Звертає увагу, що оскільки ОСОБА_1 не перебував та не перебуває на квартирному обліку, то йому і не могло бути надано у користування спірну квартиру та членом сім`ї наймача він бути не міг. Також вказує, що звертаючись до суду з вимогою про визнання членом сім`ї наймача, позивачем не доведено, яким чином порушуються його житлові права чи не визнаються іншими особами, зокрема відповідачами, до яких пред`явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України.

В судове засідання, сторонине з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін на підтримання кожен скарги від імені свого довірителя та в заперечення відповідно протилежної, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, заперечення проти позову, заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, заяви про зменшення позовних вимог, апеляційних скарг, а також усних та письмових пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.3, ст. 60, ч.4 ст. 82, ч.6 ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст. 3 СК України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.20,21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунпослуг від 05.08.1994р. №72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.08.1994р. за №201/411), ст.1, ч.1 ст. 5, ч.1 ст.6, ч.ч.1,2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.3 ст. 9 ЖК Української РСР, ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постанову Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-125цс12, постанову Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-152цс14, ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 21, ст.ст. 256, 257, 260, 261, ч.ч.3-5 ст. 267 ЦК України, та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що 10.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування спадкоємців за законом. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , 1950 року народження, а саме з 01.01.1989 року до 12.06.2014 року, тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Усунуто ОСОБА_7 , ОСОБА_3 від права на спадкування за законом майна, належного ОСОБА_5 . 13.12.2016 року згадане рішення переглянуте Апеляційним судом Львівської області, за наслідками перегляду рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за законом та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих вимог. В решті рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року викладено в такій редакції: встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 , 1950 року народження, з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року. Рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування залишено без змін. Рішення набрало законної сили 21.11.2018 року. З аналізу ч. 2 ст. 3 СК України та беручи до уваги те, що рішенням суду, яке набрало законної сили і згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України, не потребує доказування при розгляді даної справи, встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживав однією сім"єю з ОСОБА_5 1950 року народження, з 01.01.2004 року до 12.06.2014 року, тому суд вважав, що позовна вимога про визнання ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2004 року по 12.06.2014 року членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_5 з 13.10.2005 року - дня оформлення права власності на згадане житло, втратила статус квартиронаймача та набула статусу власника квартири АДРЕСА_3 , тому задоволенню підлягає визнання ОСОБА_1 членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року - до оформлення права власності на спірну квартиру та період, протягом якого ОСОБА_5 була наймачем квартири. Що стосується позовної вимоги про визнання приватизації квартири АДРЕСА_3 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року, то суд прийшов до наступного висновку. Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_3 . 18 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є рідними братами померлої ОСОБА_5 , а тому відповідно до статті 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги. Заяву про прийняття спадщини подав відповідач ОСОБА_3 , а ОСОБА_7 подав заяву, відповідно до якої відмовляється від прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_7 на користь брата ОСОБА_3 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки наявний спір щодо спадкування вищезгаданого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того суд встановив, що приватизація квартири АДРЕСА_3 здійснювалась у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 р. № 72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.08.1994р за № 201/411. Дане Положення визначало порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та зразки бланків документів, необхідних для їх оформлення. Згідно довідки, обслуговуючої організації, КП «Наше місто» № 3106 від 11.10.2005 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані нами приміщення (додаток № 4 до Положення ) вказано, що у квартирі АДРЕСА_3 станом на 11.10.2005 року прописана (зареєстрована) одна особа ОСОБА_5 . Дана довідка в подальшому слугувала прийняттю рішення органу приватизації щодо передачі квартири АДРЕСА_3 в приватну власність ОСОБА_8 ОСОБА_9 та видачі органом приватизації свідоцтва на право власності від 13.10.2005 року. Отже, приватизація квартири АДРЕСА_3 була здійснена у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Положення і на підставі поданих ОСОБА_5 документів. Беручи до уваги те, що судами у справі № 457/1853/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування спадкоємців за законом встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 , з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року, то відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 30 січня 2013 року №6-125 цс 12 про те, що право особи на приватизацію пов`язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні, і за змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд прийшов до висновку, що позивач мав право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_5 , як особа яка постійно проживає в квартирі (будинку) разом з наймачем. Також суд зазначив, що позивач ОСОБА_1 у позові зазначає про порушення свого права ОСОБА_10 на його участь у приватизації квартири АДРЕСА_3 дізнався після її смерті - в жовтні 2014 року, коли уклав із адвокатом Крамаром Ю.М. договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання надав оригінал свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі, тому він вважав, що не пропустив строку позовної давності. Дослідивши повно та об"єктивно всі обставини справи, суд не надав віри та не приймав до уваги доводи позивача про момент, коли він дізнався про порушення свого права, а отже і про початок перебігу трьохрічного строку позовної давності, виходячи з наступного. Суперечить доводам позивача, що про приватизацію квартири він дізнався у жовтні 2014 року, коли уклав з адвокатом Крамаром Ю.М. договір про представництво інтересів в суді, той факт, що позивач у вересні 2014 року звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_10 , про що свідчить копія заяви ОСОБА_1 від 18.09.2014 року про прийняття спадщини, яка знаходиться в матеріалах справи. Отже на момент подачі даної заяви позивач знав про те, що квартира приватизована та про порушення свого права. Про наявність у позивача об`єктивної можливості знати про обставини порушення його права свідчить те, що свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_3 зберігалося саме у цій квартирі, а не зберігалося в інших сторонніх осіб або в іншому помешканні. Як стверджує сам позивач, у згаданій квартирі він проживав разом з ОСОБА_10 ще з 1989 року по сьогоднішній день і саме у цій квартирі він знайшов свідоцтво про право власності на житло. Крім того, при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспорті усіх повнолітніх членів сім`ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться помітка: «Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі кв.м, при нормі кв.м. загальної площі». Після проведення приватизації у паспорті ОСОБА_5 органом приватизації зроблена помітка відповідного зразка (п. 30 Положення). Враховуючи дану обставину, позивач здійснюючи догляд за хворою ОСОБА_10 та здійснюючи дії по утриманню квартири не міг не бачити в паспорті ОСОБА_10 штамп про приватизацію. Свідоцтво на право власності підлягало обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації, відповідно п.28 "Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", а також проводилась реєстрація будинкової книги. Відповідно, в подальшому для оформлення будь-яких довідок необхідно було пред`являти свідоцтво на право власності та будинкову книгу, які зберігались у квартирі. Крім того, як стверджує сам позивач, він з ОСОБА_10 проживали як чоловік та дружина, мали хороші, відкриті та довірливі відносини. Позивач доглядав за хворою ОСОБА_10 , турбувався про неї, вони вели спільне господарство, дбали спільно про своє майно, робили ремонт у квартирі, несли витрати по її утриманню, тому суд прийшов до висновку, що за таких відносин з ОСОБА_10 , остання повідомила ОСОБА_1 про те, що вона приватизувала квартиру на своє ім`я. Також у судовому засіданні позивач стверджував, що всі покращення у квартирі він робив з дозволу ОСОБА_10 , що свідчить про його обізнанність на той час про те, що ОСОБА_10 являється власницею квартири. Відтак, суд прийшов до висновку, що позивач мав вільний доступ до документів, що зберігалися в квартирі, зокрема до свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, паспорта ОСОБА_10 , будинкової книги, квитанцій на оплату комунальних послуг, а тому мав об`єктивну можливість і безпосередню обізнаність у порушенні його права на участь у приватизації з моменту її здійснення, тобто з жовтня 2005 року. Тому початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з жовтня 2005 року, який на момент звернення позивача з позовом до суду - сплив. Суд зазначив, що позивач не надав суду доказів того, що строк позовної давності він пропустив з поважних причин, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання приватизації квартири АДРЕСА_3 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року необхідно відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, через сплив строку позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі у справі, до винесення рішення згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Крім того, суд зазначив, що визнання приватизації квартири АДРЕСА_3 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року призведе до порушення прав спадкоємця в порядку спадкування за законом ОСОБА_3 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри ОСОБА_10 , яка була власником вказаної квартири і на яку відкрилась спадщина після її смерті в порядку спадкування за законом. Також суд зазначив, що оскільки позивач при зверненні до суду сплатив 1102,42 гривні судового збору, що стверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи, а позов задоволено частково, тому суд вважав, що з відповідачів необхідно стягнути в користь позивача по 275,60 гривень судового збору.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, висновки суду вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

6.01.2017 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, у якому з врахуванням заяв про зміну предмету позову та змншення розміру позовних вимог, просив:

?визнати ОСОБА_1 , в період часу з 01.01.2004 року по 12.06.2014 року членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , 1950 року народження;

?визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_3 ;

?визнати недійсним та скасувати розпорядження Відділу обліку, розподілу та приватизації житла (на даний час Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) Трускавецької міської ради № 79 від 13.10.2005 року з цього приводу.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що в 1982 році він розлучився із ОСОБА_11 , а з 1989 року почав проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина з ОСОБА_10 і до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто близько 25 років. Шлюб між ними зареєстровано не було, але з 1989 року вони фактично проживали в квартирі АДРЕСА_3 , яка була надана в найм ОСОБА_10 Трускавецькою міською радою в 1982 році. З 12.11.1982 року і до часу настання смерті 12.06.2014 року ОСОБА_10 була зареєстрована в зазначеній квартирі. В той самий час він на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 04.07.2006 року (реєстраційний №610), набув майнові права на будинок АДРЕСА_1 і з 15.12.2006 року зареєстрований за вказаною адресою. По даний час право власності на зазначений будинок він у встановленому законом порядку не зареєстрував. Згідно акту від 12.11.2014 року, складеного комісією із числа службових осіб, депутата Підгородецької сільської ради та мешканців АДРЕСА_1 , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 43 кв.м., побудований в 1957 році і на даний час знаходиться в аварійному стані та непридатний для проживання, а він у ньому не проживає більше 25 років. Він не мав можливості утримувати житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки з 1989 року усі зароблені ним кошти витрачав на проведення будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_3 , на придбання меблів, побутової техніки та іншого в дану квартиру. Усі покращення ним вчинялись з відома та дозволу ОСОБА_10 . Оскільки станом на 13.10.2005 року він офіційно не зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 і не був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 , то зазначена квартира була приватизована виключно ОСОБА_10 , про що він дізнався лише у жовтні 2014 року. Крім того, він постійно приймав участь в оплаті за послуги водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, опалення. І після смерті ОСОБА_10 він особисто несе витрати за утримання квартири АДРЕСА_3 . Заборгованості по оплаті за комунальні платежі не має, що підтверджується відповідними довідками постачальних організацій. Також, він систематично ніс витрати на лікування ОСОБА_10 , яка за життя страждала рядом важких хронічних захворювань і часто проходила амбулаторні та стаціонарні лікування. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з квартири АДРЕСА_3 . 18.09.2014 року позивач подав заяву в Трускавецьку державну нотаріальну контору про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. В той самий час спадкоємцями 2-ї черги є рідні брати спадкодавця: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , із яких ОСОБА_3 прийняв спадщину, а ОСОБА_7 відмовився від частки у спадщині на користь брата. Позивач вважає, що він, як особа, яка постійно та тривалий проміжок часу проживала однією сім`єю із ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_3 , як член сім`ї мав право на приватизацію зазначеної квартири разом із ОСОБА_10 . Однак ОСОБА_10 самостійно приватизувала квартиру АДРЕСА_3 та згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8773500 від 27.10.2005 року зареєструвала тільки за собою право власності на зазначену квартиру, чим порушила його житлові та майнові права, гарантовані Конституцією України. Про факт приватизації ОСОБА_10 спірної квартири позивач стверджує, що дізнався після її смерті, коли уклав із адвокатом Крамаром Ю.М. договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання подав оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі. Тому позивач вважає, що перебіг 3-х річного строку позовної давності розпочинається з жовтня 2014 року, тобто з того часу, коли він одержав реальну можливість і достовірно дізнався про порушення його законних прав та інтересів. Тобто ним не пропущено строки позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року у справі №457/1853/14 позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , 1950 року народження, а саме з 01.01.1989 року до 12.06.2014 року, тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Усунуто ОСОБА_7 , ОСОБА_3 від права на спадкування за законом майна, належного ОСОБА_5 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.05.2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за законом та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих вимог. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року викладено в такій редакції: встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 , 1950 року народження, з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року. Рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування залишено без змін. Рішення набрало законної сили 21.11.2018 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Зважаючи на вказане вище судове рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено, що ОСОБА_1 проживав однією сім?єю з ОСОБА_10 1950 року народження, з 01.01.2004 року до 12.06.2014 року, судом першої інстанції правильно вирішено, що позовна вимога про визнання ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2004 року по 12.06.2014 року членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

Також, згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_10 з 13.10.2005 року дня оформлення права власності на згадане житло, втратила статус квартиронаймача та набула статусу власника квартири АДРЕСА_3 , тому задоволенню підлягала вимога в частині визнання ОСОБА_1 членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10 в період з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року до оформлення права власності на спірну квартиру та період, протягом якого ОСОБА_10 була наймачем квартири.

Позивачем рішення в частині вирішення цих вимог не оскаржувалось.

Що стосується доводів відповідача про те, що відсутня була згода наймодавця на проживання у спірній квартирі; позивач не був зареєстрований у спірному житлі; позивач не перебував та не перебуває на квартирному обліку; у нього існує інше житло та ним не сплачувались комунальні послуги за проживання у квартирі, то такі слід вважати необґрунтованими, зважаючи на встановлені обставини у згаданому рішенні суду.

Так, проживання осіб однією сім`єю протягом тривалого часу, пов`язання спільним побутом, ведення спільного господарства, здійснення спільних витрат, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї (що встановлено згаданим рішенням суду)однозначно свідчить про надання згоди на проживання позивача у спірній квартирі наймодавцем ОСОБА_12 та не може свідчити про протилежне. Факт відсутності реєстрації місця проживання у спірній квартирі позивача жодним чином не свідчить про те, що він не був членом сім`ї наймача, оскільки з 1.01.2004 року відповідно до ч.1 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово та фізична особа може мати кілька місць проживання. І відповідно реєстрація у будь-якому з них не впливає на статус особи як наймача у іншому житлі. Вказане відповідно спростовує і довід про неможливість бути членом сім`ї наймача у одному житлі маючи інше. Не впливає на вказаний факт і перебування чи не перебування позивача на квартирному обліку. Щодо несплати комунальних послуг, то вказане теж жодним чином не може впливати на статус позивача у спірній квартирі.

Що стосується вимог позивача про визнання приватизації квартири АДРЕСА_3 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року, то судом правильно відмовлено у задоволенні таких.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10 , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_3 .

18 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є рідними братами померлої ОСОБА_10 , а тому відповідно до статті 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги.

Заяву про прийняття спадщини подав відповідач ОСОБА_3 , а ОСОБА_7 подав заяву, відповідно до якої відмовляється від прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_7 на користь брата ОСОБА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки наявний спір щодо спадкування вищезгаданого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_3 здійснювалась у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 р. № 72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.08.1994р за № 201/411. Дане Положення визначало порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та зразки бланків документів, необхідних для їх оформлення.

Також, відповідно до п.п. 20, 21 Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує від підприємства, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення відповідно до додатку 4 або 5 Положення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно довідки, обслуговуючої організації, КП «Наше місто» № 3106 від 11.10.2005 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані нами приміщення (додаток № 4 до Положення ) вказано, що у квартирі АДРЕСА_3 станом на 11.10.2005 року прописана (зареєстрована) одна особа ОСОБА_5 . Дана довідка в подальшому слугувала прийняттю рішення органу приватизації щодо передачі квартири АДРЕСА_3 в приватну власність ОСОБА_8 ОСОБА_9 та видачі органом приватизації свідоцтва на право власності від 13.10.2005 року.

Судом вірно встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_3 у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради здійснювалась відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Положення і на підставі поданих ОСОБА_10 документів.

Зважаючи на те, що судами у справі № 457/1853/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування спадкоємців за законом встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_10 , з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року, то відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 30 січня 2013 року №6-125 цс 12 про те, що право особи на приватизацію пов`язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні, і за змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач мав право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_10 , як особа яка постійно проживає в квартирі (будинку) разом з наймачем.

Однак, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

За ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що дізнався про порушення свого права ОСОБА_10 на його участь у приватизації квартири АДРЕСА_3 після її смерті в жовтні 2014 року, коли уклав із адвокатом Крамаром Ю.М. договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання надав оригінал свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі, тому він вважає, що не пропустив строку позовної давності.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року позивач звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_10 , про що свідчить копія заяви ОСОБА_1 від 18.09.2014 року (Т.1 а.с. 14).

Отже на момент подачі даної заяви позивач знав про те, що квартира приватизована та відповідно про порушення свого права.

Вказане, також, спростовує доводи позивача про те, що такий дізнався про порушення свого права, коли уклав із адвокатом Крамаром Ю.М. договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання надав оригінал свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі, тому він вважає, що не пропустив строку позовної давності.

Окрім цього, слід вважати, що позивач не міг не знати про порушення його права з часу приватизації квартири у 2005 році, оскільки у згаданій квартирі він проживав разом з ОСОБА_10 ще з 1989 року по день її смерті 2014 році однією сім`єю.

Як встановлено згаданим рішенням суду та стверджує сам позивач, він та ОСОБА_10 проживали як чоловік та дружина, мали хороші, відкриті та довірливі відносини. Позивач доглядав за хворою ОСОБА_10 , турбувався про неї, вони вели спільне господарство, дбали спільно про своє майно, робили ремонт у квартирі, несли витрати по її утриманню.

Тому, слід вказати про те, що за таких відносин з ОСОБА_10 , тим більше, вкладаючи працю та кошти у спірну квартиру, позивач, як звичайна розсудлива повнолітня особа, член сім`ї наймача квартири не міг не цікавитися та не знати про статус спірної квартири та його статусу зміну у 2005 році.

У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач мав вільний доступ до документів, що зберігалися в квартирі, зокрема до свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, паспорта ОСОБА_10 , будинкової книги, квитанцій на оплату комунальних послуг, тощо, тому був обізнаний про порушення його права на участь у приватизації з моменту її здійснення, тобто з жовтня 2005 року, та не міг бути про це необізнаним про що йшлося.

Тому, початок перебігу строку позовної давності судом правильно розраховано з жовтня 2005 року, який на момент звернення позивача з позовом у 2017 році сплив.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційних скарг слід вцілому визнати безпідставними, а самі скарги слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк М.М. Шандра