18.11.2021 227/2670/21
18 листопада 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді: Любчик В.М.,
за участю секретаря судового засідання: Сафронової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна, до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», про відшкодування моральної шкоди, -
Представник відповідача, товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що, по-перше, в акті проведення розслідування нещасного випадку, що стався 05 вересня 2012 року о 13.00 год. на товаристві з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є також ОСОБА_1 - маляр дільниці ремонтно-будівельних робіт 1 ТДВ «Шахта «Білозерська», який під час виконання робіт не слідкував за особистою безпекою, чим порушив п. 1.6 «Інструкції з охорони праці № 65 для маляра». Тобто травму під час виконання трудових обов`язків позивач отримав насамперед через власну необережність та зухвалість до приписів інструкцій з охорони праці. По-друге, у позові зазначено, що у зв`язку з «тяжким» травмуванням позивач змушений проходити тривале лікування, а наслідки травми турбують позивача і на сьогоднішній день. Проте згідно виписки з медичної карти ОСОБА_1 , у 2010 році він отримав побутову травму забій головного мозку, тому на даний час не можливо визначити, яка саме травма призвела до погіршення його самопочуття та загального стану на сьогоднішній день. Більш того, з ТДВ «Шахта «Білозерська» позивача 14 жовтня 2013 року було звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, а не за станом здоров`я. По-третє, позивачем взагалі не надано доказів, які б свідчили про те, що саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду. Крім того, в довідці МСЕК відсутній висновок про те, що саме внаслідок ушкодження здоров`я на підприємстві позивачу було заподіяно моральну шкоду, не додано відповідних висновків медичних установ про встановлення факту завдання ОСОБА_1 моральної шкоди та ступеню її заподіяння, а тому вважають, що відсутні підстави для задоволення позову.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача адвокат Чумак І.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просила задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача, товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.
Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. ст. 2, 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України.
В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, товариством з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська».
Відповідно до записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 12 квітня 2006 року по 14 жовтня 2013 року працював у ВП Шахта Білозерська ДП Добропіллявугілля, був звільнений згідно п. 1 ст. 40КЗпП України за скороченням штату (а.с.14-17).
Згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року визнано факт нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 05 вересня 2012 року о 13.30 год. на території промислового майданчика ТДВ Шахта Білозерська таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с.11-13).
21 липня 2014 року складено акт проведення розслідування нещасного випадку, який трапився 05 вересня 2012 року о 13.30 год. на ТДВ Шахта Білозерська. Висновок комісії: нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом та підлягає обліку по ТДВ Шахта Білозерська. Однією з осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є саме ОСОБА_1 - муляр дільниці ремонтно-будівельних робіт-1 ТДВ Шахта Білозерська, який під час виконання роботи не слідкував за особистою безпекою, чим порушив п. 1.6 Інструкції з охорони праці № 65 для муляра (а.с.7-8). Зазначене також підтверджено в акті № 5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с.9-10).
Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, 20 жовтня 2014 року при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено 25 відсотків втрати працездатності з 20.10.2014 року по 01.11.2016 року, у зв`язку з труд. кал. 05 вересня 2012 року, третя група інвалідності (а.с.19)
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, 15.11.2016 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено повторно 25 відсотків втрати професійної працездатності з 01.11.2016 року по 01.12.2017 року, у зв`язку з труд. кал. 05 вересня 2012 року, третя група інвалідності (а.с.20).
Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, 16.11.2017 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено повторно 25 відсотків втрати професійної працездатності з 16.11.2017 року безстроково, у зв`язку з труд. кал. 05 вересня 2012 року, третя група інвалідності, переогляду не підлягає, потреба у медикаментозному лікуванні за наслідками трудового каліцтва (а.с. 21).
З виписки з медичної карти № 3705 стаціонарного хворого ОСОБА_1 , вбачається, що останній вважає себе хворим з 05.09.2012 року, коли на роботі отримав ЧМТ, періодично його стан погіршується, у зв`язку з чим він вимушений звертатися до медичних закладів для отримання медичної допомоги (а.с.18).
Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.
Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків на товаристві з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.
Представник відповідача у своєму відзиві посилається на те, що при розслідуванні вищевказаного нещасного випадку комісія встановила коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, серед яких є ОСОБА_1 , вважають, що відповідачем саме в даному випадку не було завдано шкоди позивачу, та взагалі відсутня вина відповідача у заподіянні останньому моральної шкоди.
Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_1 до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.
Тому суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що травми та моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок травмування під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємстві відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності (25%), інвалідність, відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є рішення суду Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року, акт проведення розслідування нещасного випадку на виробництві та виписки із актів огляду МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності.
Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо.
На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову.
Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок отримання травм на виробництві не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 474,98 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 81, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, суд,
позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна, до товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська», про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий суддя В.М. Любчик

18.11.2021