Постанова

Іменем України

10 червня 2021 року

м. Київ

справа № 450/1670/16-ц

провадження № 61-6671св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відкрите акціонерне товариство «Львівагротранссервіс»,

треті особи: Галицьке об`єднане управління пенсійного фонду України м. Львова, правонаступником якого є головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Галицька об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, правонаступником якої є головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Яцишиним А. В. , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року у складі судді Кукси Д. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював в ході розгляду справи, та остаточно просив зобов`язати відкрите акціонерне товариство «Львівагротранссервіс» (далі - ВАТ «Львівагротранссервіс») внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей про: 1) нарахований і виплачений середній заробіток в сумі 40 502,00 грн з помісячною розбивкою з нарахуванням єдиного соціального внеску за період з 10 жовтня 2005 року по 31 грудня 2010 року; 2) нараховану і виплачену заробітну плату зі сплатою єдиного соціального внеску з 16 листопада 2013 року по 02 квітня 2014 року в сумі 9399,87 грн; 3) нарахований і виплачений середній заробіток і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року в сумі 20 455,53 грн з помісячною розбивкою з 03 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року; 4) нарахований і виплачений середній заробіток і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року в сумі 23 677,92 грн з помісячною розбивкою з 24 листопада 2014 року по 05 листопада 2015 року; 5) нарахований і виплачений середній заробіток і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року в сумі 6 029,10 грн з помісячною розбивкою з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року.

Також просив надати правову оцінку службовим особам відділу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області та управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо неналежного здійснення перевірок і стягнення штрафів, пені за умисне ухилення ВАТ «Львівагротранссервіс» від сплати внесків у фонд соціального страхування та фонд державного пенсійного страхування; зобов`язати ВАТ «Львівагротранссервіс» сплатити йому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем ухвалених на користь позивача рішення апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року та рішень Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, 05 листопада 2015 року та від 11 липня 2016 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні зі сплатою єдиного соціального внеску для подальшого врахування присуджених та виплачених йому сум при нарахуванні пенсії, та несвоєчасного подання відповідачем відомостей про виплачені суми для внесення їх в систему персоніфікованого обліку, порушені його права на своєчасний перерахунок призначеної йому пенсії.

Крім того, відомості в системі персоніфікованого обліку про виплату відповідачем за рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 62 670,00 грн відображені лише за січень-грудень 2011-2012 років та за січень-листопад 2013 року на суму 22 176,00 грн, а про виплату середнього заробітку за 2005-2010 роки на суму 40 502,00 грн та сплати єдиного соціального внеску з цієї суми відомостей в системі персоніфікованого обліку взагалі немає, що призвело до порушення прав позивача на перерахунок пенсії та збільшення її розміру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 червня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено частково.Зобов`язано ВАТ «Львівагротранссервіс» внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахованої і оплаченої зарплати ОСОБА_1 з оплатою єдиного соціального внеску з 16 листопада 2013 року по 02 квітня 2014 року в сумі 9 399,87 грн. Зобов`язано ВАТ «Львівагротранссервіс» внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 23 грудня 2014 року в сумі 20 455,53 грн з помісячною розбивкою з 03 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року. Зобов`язано ВАТ «Львівагротранссервіс» внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 05 листопада 2015 року в сумі 23 677,92 грн з помісячною розбивкою з 24 листопада 2014 року по 05 листопада 2015 року. Зобов`язано ВАТ «Львівагротранссервіс» внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 11 липня 2016 року в сумі 6 029,10 грн з помісячною розбивкою з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 вбачається неналежне внесення відомостей в персоніфіковану систему обліку, що призвело до неналежного нарахування пенсії позивачу. Оскільки суми виплаченої середньої заробітної плати ОСОБА_1 , нарахованої згідно рішення суду, повинні відображатися з розбивкою помісячно у відповідності до календарного місяця нарахованої заробітної плати та інших нарахувань, позовні вимоги щодо внесення змін в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахованої і оплаченої зарплати з оплатою єдиного соціального внеску з помісячною розбивкою за період з 16 листопада 2013 року по 02 квітня 2014 року, з 03 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року з 24 листопада 2014 року по 05 листопада 2015 року, з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року підлягають задоволенню. Враховуючи, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року (із змінами та доповненнями) вступив дію з 01 січня 2011 року, суд дійшов висновку, що єдиний внесок в період до набрання законом законної сили донарахуванню не підлягає. Також суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди за безпідставністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ВАТ «Львівагротранссервіс» задоволено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що лише органи, які формують Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, а раніше - систему персоніфікованого обліку внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, мають право вносити в цю систему (реєстр) відомості, одержані у встановленому законом порядку від платників єдиного внеску (роботодавців) та інших органів, щодо виплати застрахованій особі доходу (заробітної плати) та сплати з цього доходу єдиного внеску, тому вимога позивача до ВАТ «Львівагротранссервіс», як до колишнього роботодавця, про зобов`язання внести зміни в систему персоніфікованого обліку відомостей є безпідставною і не підлягає задоволенню, оскільки ВАТ «Львівагротранссервіс» не має повноважень на вчинення таких дій. У зв`язку з цим, безпідставною є й вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Вимога позивача про надання правової оцінки службовим особам відділу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області та управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо неналежного здійснення перевірок і стягнення штрафів, пені за умисне ухилення ВАТ «Львівагротранссервіс» від сплати внесків у фонд соціального страхування та фонд державного пенсійного страхування також не може бути задоволена, оскільки така вимога звернена до неналежного відповідача, а вказані позивачем органи державної влади залучені до участі у справі як треті особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Яцишин А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що заробітна плата позивачу була нарахована за період 2005-2010 років, а Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08 липня 2010 року (із змінами та доповненнями) вступив в дію 01 січня 2011 року і єдиний внесок в період до набрання чинності даним Законом нарахуванню не підлягає. Відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», який вступив в дію 01 січня 2011 року, нарахування та утримання єдиного внеску повинно здійснюватися роботодавцем в межах максимальної величини фактичних виплат на оплату праці найманих працівників за місяць, до якого належить вищевказаний фонд оплати праці. Тобто відповідач зобов`язаний нарахувати і оплатити єдиний внесок в липні-листопаді 2014 року. В матеріалах справи відсутні за формами персоніфікованого обліку відомостей ОП-5 відомості щодо середнього заробітку в сумі 40 502,00 грн і нарахуванню єдиного внеску. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази контролю за достовірністю відомостей, поданих до системи персоніфікованого обліку, проте суди не надали належної оцінки цим доводам.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У квітні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на касаційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що згідно з пунктом 5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях. Отже, саме Пенсійний фонд та його органи на місцях формують інформаційну базу системи персоніфікованого обліку на підставі відомостей, одержаних у встановленому законом порядку від роботодавців, фізичних осіб, органів ДФС та інших органів, установ.

Також зазначав, що з 01 січня 2011 року вступив у дію Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За результатами перевірки ВАТ «Львівагротранссервіс» за скаргою ОСОБА_1 , донараховано податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску з розбивкою помісячно, за період з 01 січня 2011 року.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Голови ліквідаційної комісії ВАТ «Львівагротранссервіс» на касаційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні касаційної скарги. Зазначав, що лише органи, які формують Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, а раніше - систему персоніфікованого обліку внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, мають право вносити в цю систему (реєстр) відомості, одержані у встановленому законом порядку від платників єдиного внеску (роботодавців) та інших органів, щодо виплати застрахованій особі доходу (заробітної плати) та сплати з цього доходу єдиного внеску. ВАТ «Львівагротранссервіс» не є уповноваженою особою на внесення відомостей до системи персоніфікованого обліку, а тому вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також ВАТ «Львівагротранссервіс» подало клопотання про залишення касаційної скарги без руху.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 450/1670/16 з Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Галицької об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року у справі №1316/2-176/11 скасовано наказ голови правління ВАТ «Львівагротранссервіс» №102-к від 08 жовтня 2005 року «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера ВАТ «Львівагротранссервіс» з 10 жовтня 2005 року, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62 678,00 грн та 3000,00 грн моральної шкоди.

Вказане рішення суду при примусовому виконанні в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 62 678,00 грн виконане відповідачем у повному обсязі 18 листопада 2014 року, у зв`язку з чим 13 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року стягнуто з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 05 листопада 2015 року в розмірі 23 677,92 грн з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до закону, 11 318,04 грн компенсації відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» та 5 000,00 грн моральної шкоди.

Вказане рішення суду при примусовому виконанні виконане відповідачем в повному обсязі 29 січня 2016 року, у зв`язку з чим 10 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року стягнуто з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 недонараховану та недоплачену заробітну плату за період з 15 листопада 2013 року по 02 червня 2014 року в розмірі 4 424,38 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року в розмірі 15 785,28 грн з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до закону та 245,86 грн компенсації відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці».

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року стягнуто з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року в розмірі 6 029,10 грн з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до закону, 219,36 грн компенсації відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» та 1 000,00 грн моральної шкоди.

З наданої органами Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області інформації встановлено, що відомості про виплату позивачеві 20 455,52 грн, як заробітної плати, за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року зі сплатою з цієї суми податку в розмірі 3 254,82 грн було подано відповідачем в ДПІ у Пустомитівському районі у четвертому кварталі 2015 року, відомості про виплату позивачеві 23 677,92 грн, як заробітної плати, за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року зі сплатою з цієї суми податку в розмірі 4262,04 грн - у першому кварталі 2016 року, відомості про виплату позивачеві 6 248,46 грн, як заробітної плати, за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 липня 2016 року зі сплатою з цієї суми податку в розмірі 1 124,72 грн - у третьому кварталі 2016 року, а відомості про виплату позивачеві 65 678,00 грн., як заробітної плати, за рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року зі сплатою з цієї суми податку в розмірі 10 578,11 грн - у першому кварталі 2017 року, після проведеної органами Головного управління ДФС у Львівській області перевірки.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Пунктом 5 цього Положення передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Відповідно до пункту 6 Положення, уповноважений орган має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема, перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості; у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб.

Роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які у них працюють, та надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку (пункт 10 Положення).

Фізична особа має право: ознайомлюватись з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку; у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатись до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення; вимагати від роботодавців повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку (пункт 11 Положення).

З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме Пенсійний фонд та його органи на місцях формують інформаційну базу системи персоніфікованого обліку на підставі відомостей, одержаних у встановленому законом порядку від роботодавців, фізичних осіб, органів ДФС та інших органів, установ.

З 01 січня 2011 року вступив у дію Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», статтею 1 якого визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі-Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування формується на базі системи персоніфікованого обліку внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Платниками єдиного внеску є роботодавці (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Зазначений у цій статті порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Пунктом 11 статті 9 цього Закону передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законом.

Статтею 16 Закону передбачено, що Державний реєстр складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до статті 19 Закону, реєстр страхувальників - це автоматизований банк відомостей, створений для ведення обліку платників єдиного внеску - страхувальників. Реєстр страхувальників формує та веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів, Пенсійний фонд та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами статті 20 Закону, реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають обов`язковому соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Органи, які формують реєстр страхувальників та реєстр застрахованих осіб наділені функціями контролю за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив з того, що лише органи, які формують Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування, а раніше - систему персоніфікованого обліку внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, мають право вносити в цю систему (реєстр) відомості, одержані у встановленому законом порядку від платників єдиного внеску (роботодавців) та інших органів, щодо виплати застрахованій особі доходу (заробітної плати) та сплати з цього доходу єдиного внеску, у зв`язку із чим дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ «Львівагротранссервіс» про зобов`язання внести зміни в систему персоніфікованого обліку відомостей є безпідставними, оскільки ВАТ «Львівагротранссервіс» не має повноважень на вчинення таких дій.

Також апеляційний суд вмотивовано відмовив у задоволенні позову в частині вимог щодо надання правової оцінки службовим особам відділу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області та управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області щодо неналежного здійснення перевірок і стягнення штрафів, пені за умисне ухилення ВАТ «Львівагротранссервіс» від сплати внесків у фонд соціального страхування та фонд державного пенсійного страхування.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Яцишиним А. В. , залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко