ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/631/20 Номер провадження 22-ц/814/861/21Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року, ухвалене суддею Зіненком Ю.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалося на те, що звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 04.05.2016 р.. чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Як вказує позивач, відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000, 00 грн. Щодо встановлення та зміну кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Згідно п.2.1.1.12.7.2. Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.6.1. договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.10 договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 р. відповідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд».

В порушення умов кредитування відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 19.05.2020 р. виникла заборгованість в сумі 42283,80 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту - 28021,99 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 2200,55 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.ст. 207, 526, 527, 530, 610, 617, 634, 639, 1054 ЦК України, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник банку, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання ним кредитної картки, яка була перевипущена та відповідачем отримані нові карти з подовженим строком дії, а також користування кредитними коштами. Вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 2 ст. 369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04.05.2016 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку укладено кредитний договір (а.с.15).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До анкети-заяви банком додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» (а.с.а.с.16, 17-66).

Згідно довідки Приватбанку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 - 20.10.2017 р. Цього ж дня, 20.10.2017 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 18000,00 грн. Станом на 05.08.2018 р. кредитний ліміт - 0 грн. (а.с.13).

ОСОБА_1 на підставі кредитного договору було видано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/21, якою вона користувалася (знімала готівкові кошти, здійснювала перекази на інші картки та покупки в магазинах), що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 10-12,14).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 19.05.2020 р. становить 42283,80 грн., та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 28021,99 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 2200,55 грн.; 12061,26 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України (а.с.6-9).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім цього, районний суд встановив, що позивачем незаконно нараховані проценти, а загальний розмір процентів та пені перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 04.05.2016 року, яка підписана відповідачкою, процентна ставка не зазначена; у ній також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також у вигляді процентів.

Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.05.2016 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що при укладенні договору з відповідачем позивач не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за користуванням кредиту в розмірі 2200,55 грн.

Так висновки місцевого суду узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з виписки за договором №б/н, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 20.05.2020 р. становить 42283,80 грн.

За період з 01.10.2019 р. по 01.03.2020 р. банком нараховані проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на загальну суму 12061,26 грн.

Суд вірно зазначив, що за виключенням цієї суми заборгованість за кредитними договором станом на 01.09.2019 р. становила 30222,54 грн., яка, згідно наданого банком розрахунку, складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 28021,99 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2200,55 грн.

За період з 20.10.2017 р. по 01.03.2020 р., за який надано виписку, позивачем неодноразово нараховувались та здійснювалося списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 %:

01.12.2017 р. - 341,22 грн., 01.01.2018 р. - 629,66 грн., 01.02.2018 р. - 678,06 грн., 01.03.2018 р. - 852,64 грн., 01.04.2018 р. - 1148,99.грн., 01.05.2018 р. - 1244,30 грн., 01.06.2018 р. - 682,02 грн., 01.07.2018 р. - 1167,84 грн., 01.08.2018 р. - 1439,32 грн., 01.09.2018 р. - 1203,26 грн., 01.10.2018 р. - 1429,63 грн., 01.11.2018 р. - 1545,95 грн., 01.12.2018 р. - 1519,24 грн., 01.01.2019 р. - 1282,57 грн., 01.02.2019 р. - 1239,16 грн., 01.03.2019 р. - 1484,84 грн., 01.04.2019 р. - 1752,74 грн., 01.05.2019 р. - 1819,20 грн., 01.06.2019 р. - 1963,49 грн.

Всього відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 % нараховано на загальну суму 23424,13 грн. (а.с. 10-12).

Між тим, вказані відсотки нараховані відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачкою ОСОБА_1 не підписані.

Як убачається з позовної заяви, банк не заявляв вимоги про стягнення з відповідачки пені.

Водночас, згідно виписки про рух коштів (а.с. 10), позивачем було нараховано пеню за прострочку за кредитом: 01.07.2019 р. на суму 1902,30 грн., 01.08.2019 р. - 2105,21 грн., 01.09.2019 р. - 2200,55 грн., а всього - на суму 6208,06 грн., яка була включена в заборгованість за тілом кредиту.

Відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 % та пеня нараховані на загальну суму 29632,19 грн.

Приймаючи до уваги те, що позивачем безпідставно нараховано відповідачці проценти за користування кредитними коштами в розмірі 2200,55 грн., а розмір незаконно нарахованих відсотків та пені, який складає 29632,19 грн., перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, яка становить 28021,99 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Враховуючи те, що станом на 01.09.2019 р. за відповідачкою відсутня заборгованість, згідно виписки про рух коштів проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані з 01.10.2019 р. по 01.03.2020 р., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

За змістом положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності.

Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» спростовуються наявними у справі доказами, які проаналізовані вище; зводяться до незгоди з рішенням місцевого суду, тому залишаються колегією суддів без задоволення.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун