ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6345/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/817/907/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін представника апелянта Юлдашевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду із застосуванням системи «EasyCon» цивільну справу № 607/6345/15 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року, ухваленого суддею Щербатою Г.Р., повний текст рішення виготовлено 14 червня 2021 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2015 року ТзОВ Порше Мобіліті звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.01.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50007480, відповідно до якого товариство надало останньому кредит у сумі 336595 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 41300 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель марки модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача ОСОБА_1 за цим договором забезпечується заставою майна № 50007480 від 31.01.2013 року, за яким відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель марки модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см., рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_2 , заставною вартістю 480850 грн.

ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 , відповідно до умов поруки, що є невід`ємною частиною договору.

Однак в порушення умов договору, починаючи з лютого 2014 року відповідач почав порушувати свої зобов`язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням частини сплати щомісячних платежів в повернення кредиту та процентів за його користування. Зокрема часткова несплата щомісячного платежу за вересень 2014 року на суму 4138 грн. 25 коп. відповідно до рахунку № 00204450 від 04.09.2014 року, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.09.2014 року. В зв`язку з цим відповідачам була надіслана вимога від 05.09.2014 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом договором № 50007480, яка відповідачем отримана, а вимога направлена ОСОБА_2 повернулася позивачу за закінченням терміну зберігання. Останнім днем повернення кредиту визначено 30 жовтня 2014 року.

20.11.2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, та зазначено, що станом на 10.11.2017 року загальна сума заборгованості по кредиту складається з основної суми боргу, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат, збитків, що становить 1 289 815,92 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ТзОВ «Порше Мобіліті», третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору № 50007480 від 30.01.2013 року.

Позов мотивував тим, що 30 січня 2013 року між ним і ТзОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50007480, за умовами якого ТзОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати йому кредит в сумі 336 595 грн., строком до 15 січня 2018 року, зі сплатою відсотків 9,90 % річних. Графіком погашення заборгованості до кредитного договору визначено розмір щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості в еквіваленті в доларах США у розмірі 875,47 доларів США. Вказаний кредитний договір не відповідає вимогам Закону України Про захист прав споживачів оскільки йому як позичальнику, не була надана інформація про дійсну сукупну вартість кредиту. ОСОБА_1 вважає, що ним в силу статусу слабкої сторони, було укладено з ТзОВ «Порше Мобіліті» договір споживчого кредитування, до якого, в супереч принципу доброчесності, було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, що є несправедливими умовами, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року позов ТзОВ Порше Мобіліті до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ТзОВ «Порше Мобіліті» суму кредиту за кредитним договором № 50007480 від 30 січня 2013 року, в розмірі 788129 грн. 21 коп., 3% річних в розмірі 391 грн. 83 коп., інфляційні втрати в розмірі 3848 грн. 57 коп. та пеню в розмірі 1306 грн. 10 коп., а всього 793675 грн. 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , (зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), на користь ТзОВ «Порше Мобіліті» 11904 грн. 36 коп. документально підтверджених судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В решті позову ТзОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Порше Мобіліті», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ Порше Мобіліті адвокат Юлдашева К.В. просила частково скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року в частині відмови стягнення штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, штрафу за порушення терміну дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, понесених на сплату страхових платежів та винести в даній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянт зазначила, що ОСОБА_1 було укладено договір страхування, на підставі якого було видано Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2401362 на період з 31.01.2013р. до 30.01.2014 р.

Згідно з п. 5.6. Загальних умов Кредитування в тому випадку, якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5 цього кредитного договору, цим кредитним договором позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення, в порядку, передбаченому пунктом 1.7.3 цього кредитного договору.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в порушення наведених умов кредитного договору та договору застави не забезпечив подальшого страхування майна (предмету застави), то товариство на підставі п. 5.6. загальних умов кредитування було змушене укласти договір добровільного страхування № 28-0199-13-00045 від 15.01.2014 року та сплатити такі страхові платежі, які не компенсовані ОСОБА_1 за період з 12 вересня 2014 року по 19 вересня 2017 року.

Також, відмовляючи в задоволені позовної вимоги щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Сторони погодили у п. 8.2 загальних умов кредитування, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у п. 3.3, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих зобов`язань, апелянт був вимушений звернутися із вимогою за вих. № 50007480 від 05.09.2014 р. про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, у вимозі, було повідомлено відповідача про встановлення штрафу за порушення терміну дострокового повернення суми кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 67 319 грн. та встановлено строк в 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання вимоги для повернення суми кредиту, плати за користування кредитом та сплати штрафних санкцій, які підлягають застосуванню за договором.

Тобто, терміном дострокового повернення кредиту було 30.10.2014 р.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 67 319 грн. 00 коп. із розрахунку 336 595,00 грн. * 20%.

Також сторонами було погоджено в п. 8.4. загальних умов кредитування, що у випадку порушення вимог п. 5.5. загальних умов кредитування, ОСОБА_1 сплачує на вимогу ТзОВ Порше Мобіліті штраф в розмірі 15% від суми кредиту.

Як вбачається з оскаржуваного рішення та матеріалів цивільної справи № 607/6345/15, ОСОБА_1 не надав доказів, належного виконання умов договору щодо страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань.

Виходячи з того, що сума кредиту становила 336 595,00 грн., то розмір штрафних санкцій складає 50 489, 25грн (336 595,00 * 15% ).

Отже, загальна сума штрафних санкцій заявлена до стягнення становить 118 302,51 грн.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником терміну сплати чергового платежу з повернення кредиту (пункт 8.1. загальних умов ).

У той самий час, згідно з п. п. 8.2 та 8.4 загальних умов кредитування сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - за порушення обов`язку дострокового повернення кредиту на вимогу TзOB «Порше Мобіліті»; інший - за порушення умов страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Враховуючи зазначене, ТзОВ Порше Мобіліті вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування свідчить про подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, оскільки застосовані за різні порушення умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу представника ТзОВ Порше Мобіліті адвоката Юлдашевої К.В. до суду апеляційної інстанції не поступив.

Представник ОСОБА_1 адвокат Касьяненко Д.Л. подав апеляційну скаргу на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року у якій просив скасувати вищевказане рішення суду та винести нове рішення, яким в задоволенні позову ТзОВ Порше Мобіліті відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

26 липня 2021 року Тернопільським апеляційним судом було винесена ухвала про залишення апеляційної скарги без руху та надано строк, який не може перевищувати 10 днів з дня отримання скаржником ухвали, для оплати судового збору у розмірі 17856, 55 грн.

Оскільки апелянтом не було виконано ухвали суду щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, тому ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року визнано неподаною та повернуто представнику ОСОБА_1 - адвокату Касьяненку Д.Л.

У судовому засіданні представник ТзОВ Порше Мобіліті Юлдашева К.В. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на судові засідання призначені на 05.10.2021 року, 03.11.2021 року, 15.11.2021 року не з`являлись, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать їх підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, подаючи при цьому заяви про відкладення розгляду справи (т. 5 а.с. 122, 140, 142, 154, 156), однак підтверджуючих документів поважності причин не представляли.

29.11.2021 року ОСОБА_1 подав заяву в якій вказав, що не має змоги бути присутнім при розгляді справи, з апеляційною скаргою ТзОВ Порше Мобіліті не погоджується, просив у задоволені даної скарги відмовити.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, а тому у відповідності до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України їх відсутність не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині стягнення штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, штрафу за порушення терміну дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, понесених на сплату страхових платежів. В інші частині рішення суду не переглядається, оскільки не оскаржується апелянтами.

Судом встановлено, що 30.01.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50007480, відповідно до якого товариство надало останньому кредит у сумі 336595 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 41300 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель марки модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см., рік випуску 2013 (т. 1 а.с. 13-21).

В забезпечення виконання кредитного зобов`язання 31.01.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 50007480, згідно з яким передано в заставу автомобіль марки VW, модель марки модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см., рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_2 , заставною вартістю 480850 грн (т. 1 а.с. 27-32).

ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 , відповідно до умов поруки, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору від 30 січня 2013 року № 50007480, розмір платежів за ними визначено в еквіваленті до іноземної валюти.

Графіком погашення кредиту від 30.01.2013 року № 50007480, сума щомісячного платежу визначена в доларах США.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , були направлені листи щодо сплати заборгованості від 07.04.2014р., від 05.05.2014р., 05.06.2014р., 17.06.2014р., 03.07.2014р., 17.07.2014р., 04.08.2014р., 15.08.2014р., 05.09.2014р. (т.1 а.с. 38-46), які не були отримані останнім із-за не проживання за вказаною адресою.

04.09.2014 року на адресу ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ТзОВ «Порше Мобіліті» направило рахунок-фактуру № 00204450 від 04.09.2014 року про погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 11293 грн. 56 коп., що оплачена ОСОБА_1 12 вересня 2014 року, про що ствердили сторони в судовому засіданні в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 37).

05.09.2014 року на адресу ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ТзОВ «Порше Мобіліті» направило рахунок-фактура № 00205345 від 05.09.2014 року про сплату штрафу та пені від вчасно невиплаченої суми, в розмірі 494 грн. 26 коп., яку відповідач отримав і написав листа позивачу з метою з`ясування штрафних санкцій, оскільки отримані ним рахунок-фактури за період з 04.02.2013 року по 03.11.2014 року були оплачені відповідно до умов договору до 15 числа кожного місяця, про що не заперечили сторони в судовому засіданні в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 47, 223-225., т. 2 а.с. 202-204).

24 вересня 2014 року ТзОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу від 05 вересня 2014 року № 50007480 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 609392,14 грн. станом на 05 вересня 2014 року, яку ОСОБА_1 отримав 29.09.2014 року (т.1 а.с. 33, 34).

ТзОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу поручителя ОСОБА_2 вимогу від 05 вересня 2014 року № 50007480 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 609392,14 грн. станом на 05 вересня 2014 року, яку ОСОБА_2 не отримала і вимога повернулася на адресу позивача, про що не заперечується сторонами (т.1 а.с. 35, 36).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звернувшись в суд з позовом та уточнивши свої вимоги ТзОВ «Порше Мобіліті» зазначило, що відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, та надано відповідний розрахунок, у відповідності до якого основна сума боргу за кредитним договором № 50007480 від 29.03.2013 року становить 1 038 675,76 грн., штраф у розмірі 118 302,51 грн., пеню в розмірі 1 306,10 грн., 3% річних у розмірі 391,83 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 848,57 грн., збитки у розмірі 127 271,15 грн., що разом складає 1 289 815,92 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ТзОВ Порше Мобіліті щодо стягнення із ОСОБА_1 збитків понесених на сплату страхових платежів у розмірі 104613, 95 грн, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем було порушено зобов`язання, вказані в п. 5.5. Договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування.

Відповідно до п. 5.5 Договору ОСОБА_1 зобов`язувався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань за Договором, на протязі усього терміну дії Договору.

Згідно з п. 5.6 Договору в тому випадку, якщо позичальник в порушення пункту 5.5 цього Кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договором) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник дає згоду і доручає Компанії укласти від імені і за рахунок Позичальника договір страхування та здійснити від імені за рахунок Позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує Компанії витрати, понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення/ укладенням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1-1.7.6 цього Кредитного договору або в порядку,передбаченому пунктом 1.7.9 цього Кредитного договору.

30 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено Поліс № № АЕ/2401362 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 31.01.2013 року до 30.01.2014 року (т.2 а.с 148).

ОСОБА_1 надав суду заяву та два примірники договорів добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правої відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром № 28-0199-13-00045 від 30.01.2013 року, що надійшли йому від ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в 2015 році, в той час коли спір розглядався уже в суді, про укладення між страхувальником ОСОБА_1 та страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що вказує на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» пропонувала відповідачу підписати договір страхування датами за минулий період, однак він їх не підписував (т. 2 а.с. 171-184).

Із договору добровільного страхування укладеного 15 січня 2014 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вбачається, що укладений договір добровільного страхування даного автомобіля № 28-0199-13-00045 на період страхування з 31.01.2014 року по 30.01.2015 року, з 31.01.2015 року по 30.01.2016 року, з 31.01.2016 року по 30.01.2017 року, з 31.01.2017 року по 30.01.2018 року, що підписаний сторонами.

Отже, на виконання п. 5.6 договору ТзОВ Перше Мобіліті у період з вересня 2014 року по вересень 2017 року було сплачено страхові платежі за автомобіль на суму 87178,29 грн. без ПДВ, що підтверджується рахунками фактури.

ОСОБА_5 отримав від ТзОВ Порше Мобіліті всю інформацію щодо сукупної вартості кредиту, графік погашення кредиту. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали на момент укладення договору необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

ОСОБА_5 на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині відмови підлягає скасуванню та ухваленню нового, яким позовні вимоги ТзОВ Порше Мобіліті до ОСОБА_1 про стягнення збитків понесених на сплату страхових платежів у розмірі 87178,29 грн. без ПДВ підлягають до задоволення.

Що ж стосується збільшених позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 104 613,95 грн понесених збитків на сплату страхових платежів із сплатою податку на додану вартість, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки апелянтом не представлено доказів на підтвердження цих обставин.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу з ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, штрафи за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦКУ, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 8.2 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої у статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штрафу розмірі 20 % від суми кредиту.

Пунктом 8.4 загальних умов кредитування, у випадку будь-якого порушення позичальником вимог пункту 5.5 цього Кредитного договору, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф 15% від суми кредиту.

Кредитор у розділі 8 кредитного Договору встановив право на різну неустойку. Однак, юридична відповідальність є формую впливу на правопорушників. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності цивільно-правового.

Таким чином п. 8.2 та п. 8.4 Кредитного договору не відповідає правовим підставам для одночасного стягнення пені та штрафу за порушення грошового зобов`язання, тобто дворазового притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, дані штрафи у вказаному договорі передбачені фактично за одні й ті самі порушення умов кредитного договору, є подвійною відповідальністю.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків понесених на сплату страхових платежів необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ Порше Мобіліті збитки понесені на сплату страхових платежів у розмірі 87178, 29 гнр., в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року в частині відмови у стягненні збитків понесених на сплату страхових платежів скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті (м. Київ вул. Павла Тичини, 1 ) 87178,29 грн сплачених страхових внесків без ПДВ.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: Б.О. Гірський

Г.В. Бершадська