Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2321/16-ц

23 квітня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів - Шпитко М.І., Кушнірчук М.Д., Нагорняк Г.М.,

з участю позивача-відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача, адвоката - Гедзика В.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя.

11.01.2017 року ОСОБА_1 подано заяву про уточнення предмету позову.

14.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2017 року прийнято до сумісного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

22.09.2017 року суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещуком Р.П. справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя прийнято до свого провадження.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2018 року позовні вимоги по цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя роз`єднано.

22.05.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог.

Свої уточнені та збільшені позовні вимоги позивач-відповідач ОСОБА_1 мотивує тим, що 08.12.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Надвірнянському відділі РАЦС Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбу зроблено актовий запис №164. У шлюбі у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинилися ще на початку 2016 року у зв`язку з тим, що відповідач вигнав її з житлових будинків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , в яких вони проживали разом з 1998 року та які збудовані ними за час спільного проживання та є спільною частковою власністю подружжя. Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю між ними не досягнуто. Вказує, що за час проживання з відповідачем у шлюбі ними набуто таке майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 вартістю 1 225 000 гривень; житловий будинок по АДРЕСА_2 вартістю 2 500 000 гривень; нежитлове приміщення в АДРЕСА_3 , вартістю 4 000 000 гривень; нежитлове приміщення в АДРЕСА_4 ; автомобіль «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_8 вартістю 320 000 гривень та інше нерухоме та рухоме майно, яке придбане за час спільного проживання. Як зазначила в позовній заяві ОСОБА_1 на придбання вищевказаного майна витрачались спільні кошти подружжя, а також грошові кошти отримані нею в борг.

Просить суд ухвалити рішення, яким поділити майно набуте за час шлюбу з ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_3 , орієнтовною вартістю 4 000 000 гривень. Судові витрати по справі покласти на ОСОБА_2 .

Крім того, просить визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «MERCEDES-ВЕNZ 270 СDІ», номер кузова НОМЕР_3 , станом на 22.12.2016 року при визначенні частки ОСОБА_2 в спільному майні подружжя.

14.02.2017 року відповідач-позивач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, яку мотивує тим, що у провадженні Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до нього про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Вважає, що первісний позов порушує його законні права, у зв`язку з чим подав зустрічний позов. Зазначає, що з 08.12.1994 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 . За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім. У шлюбі вони нажили майно, а саме: нежиле приміщення АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,5273 га, по АДРЕСА_3 , яке у добровільному порядку не можуть поділити. З приводу набуття вищевказаного майна зазначає наступне. Нежиле приміщення АДРЕСА_3 та земельна ділянка площею 0,5273 га набуті за наступних обставин. З 12.12.2000 року він зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Для здійснення підприємницької діяльності 02.06.2006 року ним придбано на аукціоні майно, що перебувало у податковій заставі згідно протоколу №81/1 від 29.05.2006 року, а саме: приміщення автомийки машин площею 712,6 м. кв. та цегляну огорожу площею 246 м. кв., що належало ВАТ «Надвірнянське АТП-12655» в АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу будівлі від 02.06.2006 року. Рішенням виконавчого комітету Пнівської сільської ради від 09.10.2007 року №154 надано йому дозвіл добудувати до приміщення автомийки машин приміщення складів та магазину-кафе. На підставі рішення виконавчого комітету Пнівської сільської ради від 04.03.2008 року №89 йому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.03.2008 року. Крім того, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2007 року він придбав у Пнівської сільської ради земельну ділянку площею 0,5273 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , цільове призначення якої для обслуговування приміщення мийки автомашин і 22.01.2008 року на його ім`я був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. Зазначає, що нежитлове приміщення АДРЕСА_5 придбане за спільні кошти та зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 . Житловий будинок АДРЕСА_2 побудований ним та зданий в експлуатацію в 2001 році. З приводу зазначеного в первинній позовній заяві житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 40,3 кв.м., зазначає, що останній не підлягає поділу, оскільки дане майно отримане ним в дар згідно договору дарування житлового будинку посвідченого Надвірнянською державною нотаріальною конторою 04.07.1996 року, реєстраційний №3859. Також зазначає, що земельна ділянка площею 0.10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 була передана йому на підставі рішення Надвірнянської міської ради народних депутатів від 30.01.2002 року №59, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю і оскільки вона набута до 01.04.2004 року, тобто до набрання чинності СК України, при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, то поділу не підлягає. Автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний за спільні кошти та зареєстрований за ОСОБА_1 .

Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю наступне майно: нежиле приміщення АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,5273 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_5 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Виділити йому нежиле приміщення АДРЕСА_3 і яке складається з миючого боксу площею 530,4 кв.м.; складу площею 343.9 кв.м.; складу площею 599,9 кв.м.; магазину-кафе площею 258,4 кв.м.; навісу площею 100,8 кв.м.; вбиральні площею 1,0 кв.м.; альтанки площею 1,5 кв.м.; огорожі №2 площею 246,0 кв.м.; воріт 1,0 кв.м.; воріт площею 9,2 кв.м.; огорожі №3 площею 188,2 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,5273 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 .

Виділити ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_5 ; автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також стягнути в його користь понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 первісний позов підтримала та просила його задоволити, а в зустрічному позові ОСОБА_2 - відмовити.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 , адвокат Гедзик В.М. в судовому засіданні просив відмовити в первісному позові ОСОБА_1 , а зустрічний позовом - задоволити.

В додаткових поясненнях, наданих суду 30.03.2021 року зазначив, що відповідач-позивач ОСОБА_2 04.07.1996 року за договором дарування отримав в дар житловий будинок у АДРЕСА_1 . В подальшому, впродовж 1999-2001 років ним побудовано новий житловий будинок загальною площею 153,4 м.кв., який окремо прийнято в експлуатацію 22.02.2001 року та на який 23.05.2001 року видано свідоцтво про право власності як на новозбудований об`єкт. Вказаний будинок також зареєстровано за АДРЕСА_1 . Як наслідок, склалася ситуація, що два різні житлові будинки зареєстровані під одним номером, оскільки помилково присвоєно НОМЕР_2 новоствореному об`єкту. У зв`язку з чим, рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 16.04.2014 року таку технічну невідповідність усунуто шляхом упорядкування адресного господарства та присвоєння новоствореному будинку площею 153,4 м.кв. адреси: АДРЕСА_1 . У свою чергу будинок, одержаний ОСОБА_2 в дар, залишився під НОМЕР_2. При цьому зазначає, що в подарованому його довірителю будинку за час шлюбу здійснювався ремонт та проводилося його покращення, що призвело до певних змін, у тому числі і в розмірах. Будь-які дані про вартість такого покращення, а також про його різницю від того, яка була вартість первинно подарованого будинку, у справі відсутні. Стверджує, що враховуючи інтереси обох сторін, його довіритель погоджується на такий варіант поділу: ОСОБА_1 виділити: житловий будинок, загальною площею 153,4 м.кв по АДРЕСА_2 вартістю 2791 655 грн.; нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 , вартістю 807 422 грн.; автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, вартістю вказаного самою позивачем-відповідачем 320 000 грн. За ОСОБА_2 залишити: нежитлові приміщення №190 в с. Пнів, Надвірнянського району, вартістю 1554 120 грн.; земельну ділянку площею 0,5273 га в с. Пнів, Надвірнянського району, вартість якої не визначена.

Вислухавши пояснення позивача-відповідача та представника відповідача-позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

В статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається із ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власностіна майно, набуте за час шлюбу.

Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений в судовому порядку. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Ручі професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїх професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається за його згодою, крім випадків передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, Постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 686/15607/15-ц та Постанові від 17 січня 2020 року у справі № 523/9268/15-ц. Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що 08.12.1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували між собою шлюб у Надвірнянському відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №23 (т. 1,а.с.4).

У шлюбі у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про його народження (т.1, а.с.7).

На даний час шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку, про свідчить рішення суду від 21.03.2019 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Дані обставини не заперечують сторони по справі.

З`ясовано, що сторони по справі зареєстровані фізичним особами-підприємцями, що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (т.1, а.с.103, 109).

Для здійснення підприємницької діяльності відповідач-позивач ОСОБА_2 02.06.2006 року придбав на аукціоні майно, що перебувало у податковій заставі згідно протоколу №81/1 від 29.05.2006 року, а саме: приміщення авто мийки машин площею 712,6 м.кв. та цегляну огорожу площею 246 м.кв., що належало ВАТ «Надвірнянське АТП-12655» в АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу будівлі (споруди,приміщення) від 02.06.2006 року, реєстраційний № 96 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2006 року, номер витягу №10848400 (т.1, а.с.80-81).

Рішенням виконавчого комітету Пнівської сільської ради від 09.10.2007 року №154 ОСОБА_2 надано дозвіл добудувати до приміщення авто мийки машин приміщення складів та магазину-кафе (т.1, а.с. 78).

На підставі рішення виконавчого комітету Пнівської сільської ради від 04.03.2008 року №89 відповідачу-позивачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.03.200 року, а саме: нежиле приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_3 і складається з: миючого боксу Х, 530,4 кв.м.; складу Щ, 343,9 кв.м.; складу Ю, 599,9 кв.м.; магазину-кафе, Я, 258,4 кв.м.; навісу, Щ-1, 100,8 кв.м.; вбиральні Ф, площею 1,0 кв.м.; альтанки Є, площею 1,5 кв.м.; огорожі 2, 246,0 кв.м.; воріт, 1, 9,2 кв.м.; огорожі, 3, 188, 2 кв.м ( т.1, а.с.76-77).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2007 року відповідач-позивач ОСОБА_2 придбав у Пнівської сільської ради земельну ділянку площею 0,5273 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , цільове призначення якої для обслуговування приміщення мийки автомашин. 22.01.2008 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №840316 (т.1, а.с.79, 89).

На підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 01.07.2011 року №279 позивачу-відповідачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_8 , загальною площею 48,1 кв.м. (т.1.а.с.6, 8).

Як вбачається із договору дарування житлового будинку від 04.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за № 3859 відповідачу-позивачу ОСОБА_2 було подаровано житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно зазначеної в договорі характеристики вказаний будинок дерев`яний, житловою площею 17,2 м.кв. з господарсько-побутовими приміщеннями - стайнею, туалетом, криницею (т.1, а.с.48).

Разом з тим, згідно акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку та господарських приміщень від 22.02.2001 року спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебудований в період часу з 1998 року 1999 рік і складається з двохповерхового будинку загальною площею 104,87 кв.м., корисною площею 149,1 кв.м., житловою площею 94.4 кв.м та згідно рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради №150 від 22.02.2001 року прийнято в експлуатацію (т.1, а.с.49-50).

20.05.2001 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім`я відповідача-позивача ОСОБА_2 (т.1, а.с.51).

Крім того, згідно рішення №21 виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 16.01.2014 року впорядковано адресне господарство по АДРЕСА_1 та присвоєно житловому будинку площею 153,4 м.кв. окремий адресний номер - АДРЕСА_1 (т.1, а.с.93).

Із наданого суду та дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта від 13.12.2000 року на спірний будинок, що знаходяться по АДРЕСА_2 , вбачається, що до складу домоволодіння входить: житловий будинок (рік побудови 1999), літня кухня (рік побудови 1974), гараж (рік побудови 1997) сарай, туалет, криниця, огорожа, ворота, ворота, огорожа (т.1, а.с.95-97).

Тобто, як з`ясовано судом з часу дарування відповідачу-позивачу ОСОБА_2 житлового будинку по АДРЕСА_1 і до вирішення питання про його поділ, площа будинку та господарських будівель та споруд, які є невід`ємними частинами будинку настільки збільшилась та змінилась, що як видно з дослідженого вище технічного паспорта станом на час розгляду справи, вже не є житловий будинок, який був об`єктом договору дарування від 04.07.1996 року, а є зовсім іншим житловим комплексом, збудованим за час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі.

Суд вважає, що відповідачем-позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Отже, як встановлено судом, сторонами спільно за час шлюбу було набуте майно, а саме: нежиле приміщення АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,5273 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_5 ; житлові будинки НОМЕР_2 та АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки «MERCEDES-ВЕNZ 270 СDІ», номер кузова НОМЕР_3 .

Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно положень статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення містять статті 60,70 СК України, ст.368 ЦК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Як встановлено судом сторони по справі є ФОП, які здійснюють підприємницьку діяльність (т.1, а.с.103, 109).

Системний аналіз ст.ст. 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

ВССУ, з урахуванням позиції ВСУ у своєї практиці презюмував, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 361/8273/16-ц).

Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

В судовому засіданні встановлено також що відповідачу-позивачу ОСОБА_2 на підставі рішення Надвірнянської міської ради народних депутатів від 30.01.2002 року №59 була передана земельна ділянка площею 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ «027812 від 14.03.2002 року (т.1, а.с. а.с.101).

Таким чином, оскільки дана земельна ділянка набута до 01.04.2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.11.2018 року призначено по даній справі судову будівельно-технічну експертизу та земельно-технічну експертизуз метою визначення можливості розподілу спільного сумісного майна сторін по справі (т.1, а.с. 257-258).

Згідно висновку експерта №038/07-2020 судової будівельно-технічної експертизи від 06.07.2020 року: виділити ОСОБА_1 , Ѕ частини майна, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_2 , частину будівель і споруди по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення загальною площею 48,1 кв.м. по АДРЕСА_4 на загальну суму 3 672 924 гривень, що становить 50,2 % від загальної вартості майна; виділити ОСОБА_2 , Ѕ частини майна, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , частину будівель і споруди по АДРЕСА_3 на загальну суму 3 651 428 гривень, що становить 49,8% від загальної вартості. У спільному користуванні обом співвласникам залишити:- господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 : криницю № 1 вартістю 18 497 гривень; огорожу №3 вартістю 41 616 гривень; ворота №2 вартістю 6 364 гривень, ворота № 4 вартістю 13 924 гривень;- господарську споруду по АДРЕСА_3 : ворота № 1 вартістю 9 211 гривень, загальною вартістю майна, що пропонується у спільне користування 89 612 гривень. За перевищення реальної частки над ідеальною ОСОБА_1 співвласник Ѕ частини майна повинна виплатити ОСОБА_2 співвласнику Ѕ частини майна компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (0,2%), що становить 14648,70 гривень (т.2, а.с. 2-60).

Суд, враховуюючи висновок експерта, вважає, що такий варіант поділу спірного майна є технічно можливим та відповідає фактичному користуванню і буде відповідати інтересам сторін.

Крім того, суд дійшов до висновку про виділення позивачу-відповідачу ОСОБА_1 автомобіля марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_8 , оскільки він зареєстрований за нею, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 08.11.2013 року і відповідач-позивач ОСОБА_2 не заперечує проти цього (т.1, а.с.102).

При цьому суд врахував, що сторонами по справі не надано належних доказів щодо вартості вищезазначеного автомобіля та відсутність згоди кожного із сторін на відшкодування грошової компенсації частини вартості транспортного засобу.

Також суд дійшов до висновку про визнання спільною власністю сторін по справі автомобіля «MERCEDES-ВЕNZ 270 СDІ», номер кузова НОМЕР_3 , згідно поданої заяви позивача-відповідача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Так як в судовому засіданні сторони не клопотання про виділення вище зазначено автомобіля комусь із них, суд, не вважає за потрібне проводити його поділ із грошовою компенсацією одному із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання судових витрат суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно висновку експерта №038/07-2020 від 06.07.2020 року та за яким суд дійшов до висновку про поділ майна в натурі, встановлено, що загальна вартість Ѕ частини майна, що виділяється позивачу-відповідачу ОСОБА_1 становить 50,2% і становить 3672 924 грн., а відповідачу-позивачу ОСОБА_2 становить 49,8% і становить 3 651 428 грн. Вартість майна, що пропонується у спільне користування становить 89 612 грн. За перевищення реальної частки над ідеальною ОСОБА_1 співвласник Ѕ частини майна повинна виплатити ОСОБА_2 співласнику 1/2 частини майна компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (0,2%), що становить 14648, 70 коп.

При зверненні до суду позивачем-відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки на той час неможливо було встановити вартість майна на яке вона претендує (т.1, а.с.1).

В свою чергу, відповідачем-позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки на той час неможливо було встановити вартість майна на яке він претендує (т.1,а.с.72).

Таким чином, виходячи із вартості майна, яке виділено позивачу-відповідачу ОСОБА_1 з неї на користь держави під час ухвалення рішення суду слід достягнути 10798 грн. 80 коп. судового збору.

З відповідача-позивача ОСОБА_2 , виходячи із вартості майна, яке йому виділено слід достягнути при ухваленні рішення суду на користь держави 10710 грн. судового збору.

Крім того, з позивача-відповідача ОСОБА_1 на користь відповідача-позивача ОСОБА_2 слід стягнути 640 грн. сплаченого судового збору.

В свою чергу, з відповідача-позивача ОСОБА_2 на користь позивача-відповідача ОСОБА_1 слід сягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі ст.ст.52, 368, 355, 372 ЦК України, 22,28 КЗпШС, ст.ст. 21, 36, 57, 60, 62, 63, 71 СК України та керуючись ст.141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволити частково.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , уродженці с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та жительці АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за №038/07-2020 від 06.07.2020 року, Ѕ частини майна, а саме:

- житловий будинок по АДРЕСА_2 площею 163,8 кв.м., вартістю будівлі - 2 260 767 грн.;

- частину господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , а саме: Ѕ частину огорожі N2, вартістю - 2484 грн.

- частину будівель і споруди по АДРЕСА_3 , а саме: склад «Щ», магазин-кафе «Я», огорожу N2, вартістю - 602251 грн.

- нежитлове приміщення загальною площею 48,1 кв.м. по АДРЕСА_4 , загальною вартістю - 807422 грн., на загальну суму - 3 672 924 гривень, що становить 50,2 % від загальної вартості майна.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , уродженці с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та жительці АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Toyota RAV» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_8 .

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , уродженцю с. Жураки, Богородчанського району, Івано-Франківської області та жителю АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за №038/07-2020 від 06.07.2020 року, Ѕ частини майна, а саме:

- житловий будинок по АДРЕСА_1 площею 153,4 кв.м., вартістю - 2117 227 грн.;

- частину господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 : літню кухню «Г», гараж «Д», сарай «Е», туалет «Ж», Ѕ частину огорожі N2, вартістю - 591543 грн.

- частину будівель і споруд по АДРЕСА_3 , а саме: миючий бокс «Х», склад «Ю», навіс «Щ1», вбиральну «Ф», альтанку «Є», огорожу N3, вартістю - 942658 грн. на загальну суму - 3 651 428 гривень, що становить 49,8% від загальної вартості.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , уродженцю с. Жураки, Богородчанського району, Івано-Франківської області та жителю АДРЕСА_1 ,земельну ділянку площею 0,5273 га, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №840316 від 22.01.2008 року.

У спільному користуванні обом співвласникам залишити:

-автомобіль марки «MERCEDES-ВЕNZ 270 СDІ», номер кузова НОМЕР_3 ;

- господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 : криницю №1 вартістю - 18 497 гривень; огорожу №3 - вартістю 41 616 гривень; ворота №2 - вартістю 6 364 гривень, ворота № 4 - вартістю 13 924 гривень;

- господарську споруду по АДРЕСА_3 : ворота № НОМЕР_4 , вартістю - 9 211 гривень, загальною вартістю майна, що пропонується у спільне користування - 89 612 гривень.

За перевищення реальної частки над ідеальною ОСОБА_1 співвласник Ѕ частини майна повинна виплатити ОСОБА_2 співвласнику Ѕ частини майна компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (0,2%), що становить -14648 гривень 70 копійок (згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за №038/07-2020 від 06.07.2020 року).

В задоволенні решти вимог позовів -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , уродженки с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , уродженця с. Жураки, Богородчанського району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 - 640 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , уродженки с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та жительки АДРЕСА_1 , на користь держави - 10 798 гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , уродженця с. Жураки, Богородчанського району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , уродженки с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та жительки АДРЕСА_1 - 551 гривню 20 копійок сплаченого судового збору

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 , уродженця с. Жураки, Богородчанського району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , на користь держави - 10 710 гривень судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 20.12.2016 року по цивільній справі №348/2321-16-ц, шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 ; на нежитлове приміщення в АДРЕСА_3 , як згідно свідоцтва на нерухоме майно від 29.03.2008 року складається з миючого боксу "Х"- 530,4 кв.м.; складу "Щ" -343,9 кв.м.; складу "Ю"- 599, 9 кв. м.; магазину-кафе "Я"- 258,4 кв.м.; навісу "Щ-1"- 100, 8 кв.м.; вбиральні "Ф"- 1,0 кв.м.; альтанки "Є"-1,5 кв.м.; огорожі "2" - 246, 0 кв.м.; воріт "1" - 9,2 кв.м.; огорожі "3" - 188,2 кв.м., що рахуються за ОСОБА_2 , після вступу рішення в законну силу - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 05.05.2021 року.