РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 559/2801/19
Провадження № 22-ц/4815/605/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
учасники справи:
позивач Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі,-
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 30 вересня 2015 року о 09 год. 45 хв. у м. Запоріжжя на а/д Харків-Сімферополь, вул. Богуна, з боку вул. Мокрянська, керував автомобілем ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 1102 викинуло на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Хонда Цівік, р/н НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року та додатковою постановою від 09 грудня 2015 року у справі № 559/2703/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходив військову службу за контрактом та являвся матеріально-відповідальною особою за ввірене йому майно - автомобіль ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 .
Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості. Судом вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України - 12 676 грн. грн. 62 коп. суми сплаченого страхового відшкодування та 1 762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору; в сумі 50 995 грн. Судом вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та 1 568 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.
Потерпілий ОСОБА_2 (водій автомобіля Хонда Цівік р/н НОМЕР_3 ) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області, судом вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 51794 грн. 52 коп., окрім того з військової частини НОМЕР_1 стягнуто виконавчий збір по виконавчому провадженню №ВП 56618134 від 18.06.2018 року у сумі 6156,80 коп.
Наголошує, що станом на 21.06.2018 року всі суми по зазначених судових рішеннях були виплачені військовою частиною НОМЕР_1 .
Таким чином, через скоєну відповідачем ДТП, 30 вересня 2015 року, було пошкоджено 2 автомобілі - Хонда Цівік р/н НОМЕР_3 та ЗАЗ 1102 р/н НОМЕР_4 , за результатом розгляду позовів потерпілих осіб, військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено збитків на загальну суму 122957, 94 грн., які просить стягнути на підставі ст. 1191 ЦК України, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921, 00 грн..
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 збитки у сумі 122 957 гривень 94 копійки та 1921 гривню на повернення сплаченого судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що військовою частиною відшкодовано потерпілим у ДТП особам завдану шкоду, а тому позивач має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що він являється учасником бойових дій та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував обов`язки військової служби та був лише водієм транспортного засобу, при цьому, жодного договору про повну матеріальну відповідальність між ним та позивачем укладено не було.
Володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , являється військова частина НОМЕР_1 .
Відповідальність за страхування транспортного засобу лежить на його власнику - військовій частині НОМЕР_1 , якою даний обов`язок виконаний не був, а тому вважає, що збитки, які відшкодовані МТСБУ потерпілим у ДТП особам, з нього стягуватися не повинні.
Також зауважує, що учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України і компенсацію збитків постраждалим з вини даної категорії автомобілістів проводить Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ).
Крім того, вважає, що позивачем неправомірно стягується з нього виконавчий збір, який жодним чином не відноситься до збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Із наявної у матеріалах справи постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року та додаткової постанови від 09 грудня 2015 року у справі № 559/2703/15-п вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як зазначено у постанові, 30 вересня 2015 року о 09 год. 45 хв. в м. Запоріжжя на а/д Харків- Сімферополь, вул. Богуна, з боку вул. Мокрянська, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗІЛ 131 р.н. НОМЕР_2 та при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він перестроювався, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 1102 (водій ОСОБА_3 ) викинуло на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Хонда Цівік (водій ОСОБА_2 ), р/н НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено (а.с. 6, 7).
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2017 року (справа № 569/9274/16-ц) стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 98797, 32 грн. та понесені судові витрати в сумі 987, 98 грн. (а.с. 10-11).
Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 07.12.2017 року рішення Рівненського міського суду від 24.02.2017 року змінено. Зменшено розмір відшкодування майнової шкоди, яке підлягає стягненню з військової частини до НОМЕР_5 , 52 грн., а також 514, 80 грн. на відшкодування судових витрат. Окрім того з військової частини НОМЕР_1 стягнуто виконавчий збір по виконавчому провадженню №ВП 56618134 від 18.06.2018 року у сумі 6156,80 коп. (а.с. 12-15).
Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.01.2018 року (справа № 918/720/17), яке набрало законної сили, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та 1 568 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору (а.с. 17-25).
Згідно листа № 07.1-08-06/3232 від 04.06.2019 року адресованого військовій частині НОМЕР_1 , Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області просить визначити коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких буде проводитись безспірне списання коштів на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 12676, 62 грн. та 1762 грн. згідно наказу про примусове виконання рішення, виданого господарським судом Рівненської області від 25.03.2019 у справі №918/640/18 та ухвали господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі 918/640/18 (а.с. 8).
За результатом розгляду позовів потерпілих осіб, військовою частиною НОМЕР_1 було відшкодовано збитків на загальну суму 122 957,94 грн., що також підтверджується меморіальним ордером №127788713 від 06.04.2018 (а.с. 16), платіжним дорученням №563 від 26.07.2018, №564 від 26.07.2018, №562 від 26.07.2018 (а.с. 36, 37, 38).
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом з цим, із наведених судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що на час вчинення ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу за контрактом. Власником автомобіля ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , який був учасником ДТП та знаходився під керуванням відповідача є військова частина НОМЕР_1 .
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Спір між сторонами цієї справи виник з приводу проходження відповідачем військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , під час якої ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, яка сталася 30 вересня 2015 року.
Оскільки ДТП сталася з вини відповідача, а матеріальна шкода була відшкодована потерпілим особам за рахунок військової частини НОМЕР_1 , остання звернулася до суду із цим позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 , як з винної особи, заподіяну шкоду у порядку регресу.
Відповідач на час ДТП проходив військову службу за контрактом та скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків. Відносини між ним та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Згідно частин першої та четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Таким чином, відповідач, будучи військовослужбовцем, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка здійснила відшкодування шкоди внаслідок вчинення ним ДТП у період несення служби та виконання функцій військовослужбовця.
Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців (станом на час виникнення спірних правовідносин) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 2 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності - у пунктах 13-15 Положення.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 15 березня 2021 року, у справі за аналогічних правовідносин № 379/756/19, провадження №61-429св20, у якій колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, окрім іншого, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла обґрунтованого переконання, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та вирішив спір з порушенням правил юрисдикції, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі закрити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 2 881,50 грн..
Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.
Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.