Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5097/21 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 83 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Григорусь Н.Й.,

суддів: Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/5097/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» Остащенко Олесі Миколаївни на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року, постановлену суддею Літвин О.О. у м. Новоград-Волинському (повний текст виготовлено 04 жовтня 2021 року),

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» Остащенко О.М. звернулась до суду з позовом про звільнення з-під арешту Ѕ частини нежитлового приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , загальною площею 875,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 285/3024/16-ц від 01 грудня 2016 року шляхом скасування рішення реєстратора Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 33356971 від 05 січня 2017 року. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що оспорюване нерухоме майно є іпотечним майном у кредитних зобов`язаннях, що виникли у 2007 році між відповідачкою та АКІБ «Укрсиббанк». Позивач є іпотекодержателем станом на 07 травня 2019 року, оскільки на підставі договору купівлі-продажу майнових прав придбав усі вимоги за кредитними та іпотечними договорами, що належали банку. Тому, ТОВ «ФК «Гефест» має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.

Позивач у зв`язку з наявністю арешту на майно, накладеного ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року у справі № 285/3024/16, позбавлений права на задоволення своїх вимог.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року у відкритті провадження за позовом ТОВ «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ТОВ «ФК «Гефест» Остащенко О.М. подала апеляційну скаргу, ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та без встановлення істотних обставин справи. Вказала, що районним судом не враховано, що ТОВ «ФК «Гефест» не є учасником цивільної справи № 285/3024/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, під час розгляду якої накладено арешт. Тому, позивач позбавлений можливості скористатися механізмом зняття арешту, передбаченого ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

На думку представника скаржника, подання позову про звільнення майна з-під арешту є єдиним можливим способом захисту своїх прав та законних інтересів як іпотекодержателя.

На підставі викладеного, апелянт вважає висновок районного суду про відмову у відкритті провадження у даній справі безпідставним, просила ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року скасувати, справу направити до першої інстанції для продовження розгляду, вирішити питання судових витрат.

Сторони правом подачі відзиву не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки арешт на нерухоме майно накладався в рамках забезпечення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, то найбільш дієвими способами скасування накладеного арешту у такому випадку є подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України.

Колегія апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 11 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяження майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 1 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, позивачем у справах про звільнення майна з-під арешту є особа, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є носієм суб`єктивного права (власник та правомірний володілець), оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна особі, відмінній від боржника. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна.

Згідно з ч. 1 статті 375 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, зокрема, за положеннями ст.ст. 36, 37 цього Закону шляхом позасудового врегулювання.

Згідно з ч. 2 статті 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Судом встановлено, що 05 липня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким остання отримала у кредит у сумі 154 398 швейцарських франків (а.с. 10-21), а також укладено договір іпотеки, зареєстрований за номером 31462446 від 05 липня 2007 року, яким нежитлова будівля загальною площею 875,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 передана в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 05 липня 2007 року (а.с. 7-9).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Ѕ частини вказаного нерухомого майна реєстраційний номер № 18772375 від 10 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина нежитлової будівлі загальною площею 875,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та на яку ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2016 року під час розгляду цивільної справи № 285/3024/16-ц накладено арешт.

8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за вищевказаним кредитним та іпотечним договором (а.с. 6)

07 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір №13165/К купівлі-продажу майнових прав, у тому числі прав вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами (а.с. 33-36).

Вказуючи, що в інший спосіб, ніж на підставі судового рішення, зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, іпотекодержателем якого є позивач, неможливо, представник позивача просила звільнити майно з-під арешту шляхом скасування рішення реєстратора Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 33356971 від 05 січня 2017 року.

Спір по справі стосується звільнення нерухомого майна з-під арешту.

За положеннями ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» наведені підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем. Зокрема, у частині 5 статті передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту викладеного вбачається, що коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Положеннями статті 60 Закону № 606-ХІVвизначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, ТОВ «ФК «Гефест» правомірно звернулось до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту до ОСОБА_1 , оскільки існування арешту на спірне майно - Ѕ частини нежитлового приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , загальною площею 875,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , породжує невизначеність прав позивача речового права на це майно, тобто існує спір про право, який має бути розглянутий в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо відшкодування судових витрат підлягає вирішенню при розгляді справи по суті.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року скасувати.

Цивільну справу № 285/5097/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.