Справа № 185/2209/21
Провадження № 2/185/1889/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 червня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.
з участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 2020 року він є власником зазначеного будинку, відповідач колишня дружина його батька, не є співвласником будинку, не проживає в ньому з серпня 2015 року, місце її фактичного проживання невідоме.
Реєстрація місця проживання відповідача у будинку може стати перешкодою позивачу у здійсненні продажу належного йому нерухомого майна.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій позивач просить не покладати на відповідача судові витрати.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою реєстрації, причину неявки не повідомила, відзиву на позов не надійшло.
Одночасно було здійснено виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки за змістом позовної заяви фактичне місце проживання відповідача невідоме.
Позовна заява не містить заперечень проти заочного розгляду справи.
Тому суд проводить заочний розгляд справи відповідно до положень статті 280 ЦПК України.
Відповідно до положень статті 156 Житлового кодексу України та статті 405 Цивільного кодексу України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи видно, що право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, бланк серії НМК 130500, серія та номер 2-1099, виданий Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (а.с.8-9).
Цим свідоцтвом підтверджується, що ОСОБА_1 отримав будинок у спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною спадкодавця ОСОБА_3 , шлюб між ними розірвано 11 серпня 2015 року (а.с.10).
Актом від 08 лютого 2021 року, складеним комісією сільської ради, встановлено, що у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживає, будь-яких особистих речей або документів ОСОБА_2 немає, зі слів власника будинку, ОСОБА_2 колишня дружина його батька, після розірвання шлюбу у серпні 2015 року виїхала з будинку, забравши всі свої речі (а.с.12).
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, якщо відповідач вселився до квартири як член сім`ї її власника, він набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.
Відповідач вселилася до будинку як дружина власника ОСОБА_3 , у серпні 2015 року шлюб був розірваний, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 набув право власності на будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Як передбачено частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника будинку ОСОБА_1 , не пов`язана з ним спільним побутом, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України.
Тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією № 211 від 23 лютого 2021 року (а.с.1).
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати по справі слід покласти на позивача за його згодою.
Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд
Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 .
Визнати ОСОБА_2 , 1956 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком за адресою АДРЕСА_1 (шістдесят один).
Судові витрати по справі покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній, паспорт громадянина України НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП, серія та номер паспорта невідомі.

Суддя У.М. Болдирєва