Провадження 2/357/1192/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В., ,

за участю представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського обласного центру зайнятості, Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю та витрат на професійне навчання безробітного, -

В С Т А Н О В И В :

Київський обласний центр зайнятості, Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості (далі - «Позивач 1», «Позивач 2», «Позивачі») звернулися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (далі - «Відповідач») незаконно одержаної допомоги по безробіттю в сумі 99 176,40 грн. на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, а також оплати витрат на професійне навчання 2 240,54 грн. на користь Київського обласного центру зайнятості.

В обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилаються на недобросовісність з боку Відповідача, яка полягала, на їхню думку, у неповідомленні у листопаді 2019 року під час звернення до Позивача 2 для взяття на облік у центрі зайнятості та надання статусу безробітного про обставини, що мали значення для визначення права на отримання допомоги по безробіттю та надання статусу безробітного, а саме: ненадання інформації у заяві про надання статусу безробітного факту непрацездатності. Також, на думку Позивачів, Відповідач протиправно не здійснював підприємницьку діяльність. Позивачі також просили стягнути з Відповідача на їхню користь сплачений при звернення до суду судовий збір.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т.1 а.с.102-103).

У встановлений судом строк на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому той зазначив, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, він вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі та на фактичних обставинах (а.с.109-120).

У встановлений судом строк на адресу суду від представника Позивача - Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості надійшла відповідь на відзив, в якому той зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (т.1 а.с.159-165).

У встановлений судом строк на адресу суду від представника Позивача - Київського обласного центру зайнятості надійшла відповідь на відзив, в якому той зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (т.1 а.с.185-187).

19.02.2021 року на адресу суду від Відповідача надійшло заперечення в якому той не погодився з доводами Позивачів та просив задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі (т.1 а.с.190-195).

22.03.2021 року на адресу суду від представника Позивача - Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості надійшла відповідь на заперечення, в якому той зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити (т.1 а.с.198-204).

24.11.2021 року у судовому засіданні та в інших судових засіданнях представник Позивачів позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

24.11.2021 року у судове засідання Відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, у задоволенні позову просили відмовити. У попередніх судових засіданнях надавали пояснення по суті позову, аналогічні викладеним у відзиві та письмових запереченнях, у задоволенні вимог Позивачів просили відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Як убачається з резолютивної частини позовної заяви, а також додатку до позовної заяви №17 - розрахунку вартості професійного навчання безробітного ОСОБА_2 від 18.12.2019 року №1000/81-19 та додатку до позовної заяви №35 - розрахунку допомоги по безробіттю та виплати допомоги по безробіттю від 05.10.2020 року №896/1052.02/01-24, позовні вимоги Позивачів до Відповідача у загальному розмірі дорівнють 101 416,94 грн. та складаються з наступних сум:

- 23 127,49 грн. - сума виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю;

- 76 048,91 грн. - сума одноразової виплати відповідачу допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності;

- 2 240,54 грн. - вартість навчання відповідача в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України за навчальною програмою «Експрес-курс бізнес-планування підприємця-початківця» у період з 23.12.2019 року по 10.01.2020 року (т.1 а.с. 9, 58, 84-85).

Вказані виплати мають документальне підтвердження, їхній розрахунок та розмір сторонами не оспорювався, а тому вони доведенню не підлягають.

Щодо законності отримання Відповідачем суми виплаченої йому Позивачем 2 допомоги по безробіттю у розмірі 23 127,49 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

20.11.2019 року Відповідача було звільнено з роботи у Генеральній прокуратурі України наказом від 15.11.2019 року №1536ц згідно п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

21.11.2019 року Відповідач звернувся до Позивача 2 із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. Таке звернення було здійснено шляхом заповнення виготовлених Позивачем 2 автоматизованим способом бланків документів.

Форму заяви про надання (поновлення) статусу безробітного затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 року №1911 «Про затвердження форм Персональної картки та додатків до неї, заяви про надання (поновлення) статусу безробітного та направлення на працевлаштування». У такій формі від імені заявника машинописним способом зазначається повідомлення про те, що особа:

через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно;

не отримує пенсію на пільгових умовах та за вислугу років;

не є зареєстрованим (зареєстрованою) як суб`єкт підприємницької діяльності;

не отримує відповідно до законодавства: допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за: дитиною з інвалідністю; особою з інвалідністю І групи; особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, заявник власноручно має проставити «так» або «ні» напроти позицій щодо того, чи є він членом особистого селянського господарства, фермером або членом фермерського господарства, а також чи навчається на денній (очній) формі навчання. Також власноручно зазначається дата складання заяви, прізвище та ініціали особи, котра її подає, ставиться особистий підпис. Надання іншої інформації формою указаного документу не передбачено.

Аналогічним чином у заяві про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю Відповідачем власноручно було проставлено лише дату її заповнення, його прізвище та ініціали, а також особистий підпис.

У той же час, відповідно до п.п. 4, 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року №792 (далі - Порядок №792), особи, котрі шукають роботу, для взяття на облік у центрі зайнятості та надання статусу безробітного, пред`являють:

паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України;

довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків;

трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості);

документ про освіту;

військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.

Указані особи подають заяву про надання статусу безробітного, а також інформують про освіту, досвід роботи, зайнятість або перебування у трудових відносинах.

При зверненні до Позивача 2 Відповідачем було надано документи, перелік яких затверджено для відповідного виду правовідносин. Усі подані документи та інформація, яка у них міститься, є достовірними, що не заперечується Позивачами. Позивачами не заперечується і той факт, що уся інформація, зазначена Відповідачем у його заявах від 21.11.2019 року про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю, є правдивою та достовірною.

Згідно п.21-23 Порядку №792 для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу. Якщо заяву про надання статусу безробітного подано особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», центр зайнятості у 7-ми денний термін має прийняти рішення про відмову в наданні статусу безробітного.

Відповідно до п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року №7-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 за №232/16248 (далі - Порядок розслідування), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Згідно п.3 Порядку розслідування така перевірка проводиться, зокрема, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 5 Порядку розслідування перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, законодавством України чітко встановлено вичерпний перелік документів та інформації, які мають надати особи, котрі шукають роботу, для взяття на облік у центрі зайнятості та надання статусу безробітного. При цьому перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації покладається на посадових осіб центру зайнятості. У випадку якщо суб`єкт не належить до переліку осіб, які можуть набути статусу безробітного, центром зайнятості приймається рішення про відмову у наданні статусу безробітного.

Такої перевірки Позивачем 2 у листопаді 2019 року здійснено не було.

Разом з цим, Відповідач станом на 21.11.2019 року отримував лікарську допомогу та йому було відкрито листок непрацездатності щодо виконуваної ним роботи в Генеральній прокуратурі України.

Згідно пояснень Відповідача на момент звернення до Позивача 2 із заявою про надання статусу безробітного Відповідач був здатний та готовий приступити до роботи. Після звільнення з роботи в Офісі Генерального прокурора України останній фактично залишився без постійних засобів до існування. Захворювання Відповідача у той період було пов`язано із травмуванням колінного суглобу, що значно ускладнювало його можливість прибувати на роботу до м. Києва, але не унеможливлювало працювати за своєю спеціальністю (діяльність у галузі права) у м. Білій Церкві, тобто у місті фактичного проживання.

Аналізуючи вищевикладені обставини у комплексі та системному зв`язку, можливо дійти висновку про те, що твердження Позивачів про умисне невиконання Відповідачем своїх обов`язків є недоведеним, так само як і подібне твердження про умисне приховування Відповідачем інформації, яка має значення для вирішення питання щодо надання йому статуту безробітного та виплати допомоги по безробіттю.

Стосовно вимог Позивача 2 про стягнення з Відповідача суми одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності у розмірі 76 048,91 грн. судом встановлено наступне.

19.02.2020 року Відповідач звернувся до Позивача 2 із заявою про здійснення одноразової виплати призначеної допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Механізм такого звернення закріплено Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 №613 (далі - Порядок №613).

Перелік документів, які має надати особа під час такого звернення закріплено у п.6 Розділу VII Порядку №613.

Позивачами не заперечується, що відомості, які містяться у заяві та у доданих до неї документах є достовірними.

Відповідно до пунктів 7 - 9 Розділу VII Порядку №613 питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів розглядає комісія з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Розгляд питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів та висновок комісії оформляються протоколом. Рішення щодо надання допомоги по безробіттю одноразово приймається керівником центру зайнятості. На підставі рішення про надання допомоги по безробіттю одноразово в разі державної реєстрації юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців керівник центру зайнятості приймає рішення про виплату допомоги по безробіттю одноразово.

Протоколом засідання комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності №3 від 19.02.2020 року було проаналізовано усі подані Відповідачем документи і відомості та прийнято рішення рекомендувати директору Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості Геращенко Т.П. прийняти позитивне рішення щодо виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_2 ..

Наказами директора Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості Геращенко Т.П. від 20.02.2020 року №25/01-08 та від 24.02.2020 року №26/01-08 таку допомогу Відповідач було надано та виплачено.

Позивачем 2, із посиланням на ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зазначається, що Відповідача зареєстровано у якості фізичної особи підприємця 20.02.2020 року. Водночас припинення підприємницької діяльності здійснено 31.03.2020 року. Тому, з огляду на те, що Відповідач здійснював підприємницьку діяльність менше шести календарних місяців з дня отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності, тому виплачена сума коштів вважається використаною нею не за призначенням та підлягає поверненню.

Суд не може погодитися із такими твердженнями Позивача з огляду на наступне.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не закріплено безальтернативної вимоги для застрахованої особи здійснювати підприємницьку діяльність протягом шести календарних місяців поспіль з дня отримання допомоги. У самій нормі законодавцем окреслено, що можуть мати місце обставини, що у певний період унеможливлять провадження підприємницької діяльності.

20.02.2020 року Відповідачем розпочато провадження підприємницької діяльності.

31.03.2020 року таку діяльність було припинено. Згідно пояснень Відповідача таке припинення було пов`язано із карантинними заходами, встановленими постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 та від 20 травня 2020р. № 392.

22.07.2020 року Відповідачем поновлено провадження підприємницької діяльності, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Загалом з дня отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності Відповідач здійснює підприємницьку діяльність у період, що значно перевищує шість місяців.

Тому позовні вимоги у цій частині є такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, а відтак, задоволенню не підлягають.

Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді допомоги по безробіттю, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України має довести позивач. Згідно ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті зарплата і платежі, що прирівнюються до неї, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Такої ж позиції дотримується і Верховний суду України при розгляді справ у аналогічних правовідносинах.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 04 лютого 2019 року у справі №266/2069/17 судом встановлено, що у подібних правовідносинах центр зайнятості має довести умисне невиконання своїх обов`язків та зловживання ними особою.

Аналогічну позиції викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.02.2019 року у справі № 532/1191/17.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 зазначається наступне: «Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України, прийнятої у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року. Верховний Суд зазначив, що з урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю. При цьому місцевим судом правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача, оскільки на момент набуття особою статусу безробітної договір про надання послуг між нею та підприємством був припинений.

Щодо вимог Позивача 1 про стягнення з Відповідача суми коштів у сумі 2240,54 грн., яка відповідає вартості навчання останнього в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України за навчальною програмою «Експрес-курс бізнес-планування підприємця-початківця» у період з 23.12.2019 року по 10.01.2020 року судом встановлено наступне.

20.12.2019 року Відповідач звернувся до Позивача 2 із заявою щодо направлення його на професійне навчання за професією (спеціальністю), напрямом, навчальною програмою «Експрес-курс бізнес-планування підприємця-початківця».

Згідно з абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

Відповідно до п.3.1.1. Договору №00002 від 20.12.2019 року про професійне навчання безробітного, укладеного між Позивачем 2 та Відповідачем, у разі припинення професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) Безробітний відшкодовує Центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання.

Відповідач не припиняв професійного навчання та успішно його завершив, не здійснював відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю). Жодних умов указаного вище Договору Відповідач не порушив. Зазначені обставини не заперечуються Позивачами. Відтак, вимоги Позивачів щодо відшкодування Відповідачем сум витрат на професійне навчання, проїзду до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання є необґрунтованими та безпідставними.

Судом встановлено, що у період з листопада 2019 року по січень 2020 року Відповідач не був працевлаштований не у зв`язку із станом його здоров`я або невиконання ним його обов`язків як застрахованої особи. У вказаний період було констатовано відсутність вакансій за спеціальністю (професією), що відповідають вимогам підходящої для Відповідача роботи.

У той же час, статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. При цьому, суд неодноразово відкладав розгляд справи та визнавав явку представника позивача обов`язковою, витребовував у нього докази, повно, об`єктивно та всебічно досліджував обставини у справі. Втім, позивач свого представника до суду не направив, а тому справу було розглянуто за його відсутності за наявними доказами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Таким чином, Позивачами не доведено недобросовісності в діях Відповідача. Оскільки одержані Відповідачем кошти надані Позивачами добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони Відповідача, суд приходить до висновку про те, що правових підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. У зв`язку з відмовою Позивачам у задоволенні позовних вимог, у стягненні з Відповідача судових витрат також необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачами способу захисту права на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п. 4,7,21-23 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року №792, п.2,3,5 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року №7-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 за №232/16248, п.6-8 Розділу VII Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 №613, ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Київського обласного центру зайнятості, Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю та витрат на професійне навчання безробітного - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

Київський обласний центр зайнятості (місцезнаходження: 02100, м.Київ, пр-к Будівельників 5-А, ).

Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості (місцезнаходження: 09117, Київська область, м.Біла Церква, вул.Ярослава Мудрого 36, ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 29.11.2021 року.

СуддяВ. П. Цукуров