Справа № 182/6545/20
Провадження № 2/0182/252/2021
12.05.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки нерухомого майна, що перебуває у приватній, спільній, частковій власності, -
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про виділ у натурі частки нерухомого майна, що перебуває у приватній, спільній, частковій власності.
На підтвердження своїх позовних вимог посилається на наступне.
Відповідно до ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По праву приватної, спільної, часткової власності їй належать 89/110 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Нікопольське МБТІ», номер витягу 35944558 від 22.10.2012 року, реєстраційний номер 5220533, номер запису: 74 в книзі: 74. Загальною площею - 139,3 кв.м, житловою площею - 60,6 кв.м., допоміжною (підсобною) -78,7 кв.м (інформація з Держреєстру речових прав на нерухоме майно, копія витягу про державну реєстрацію прав, копія технічного паспорту на будинок додаються). Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної, спільної, часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С, належать 21/110 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, літера «А»). Відповідач для неї є сторонньою особою, він володіє та користується абсолютно ізольованими об`єктами нерухомості з моменту придбання будинку. Раніше вона запропонувала йому укласти договір поділу спільного нерухомого майна в нотаріальному порядку, але ОСОБА_2 відмовився це робити, пояснивши відмову тим, що в нього для цього немає коштів та часу. Вподальшому вона не мала нагоди ще раз обговорити з ним це питання, оскільки в своєму домоволодінні він тривалий час не проживає. Вона має намір розпорядитися належним їй майном без будь-якого узгодження з відповідачем, однак, не може цього зробити без його участі, а ОСОБА_2 не пішов на контакт з цього приводу, тому вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права власності на належне їй майно з позовом про виділення в натурі фактично належної їй частини нерухомого майна. Оскільки від початку виникнення спільної часткової власності з іншим співвласником нерухомості (відповідачем по справі) вони фактично не мали житлових приміщень та господарських будівель у спільному користуванні, належні кожному з них окремі будинки були і є облаштованими, як окремі об`єкти нерухомості з окремими входами і виходами на вулицю, їх юридичне право на домоволодіння (спільна часткова власність) має бути припинене, а право на спільну нерухомість має бути приведено до фактичного режиму володіння та користування майном (право власності кожного із співвласників на окремі об`єкти нерухомості). Будинок відповідача і будинок, що належить їй, мають окремі системи опалений, газо, електро та водопостачання, у кожного з них встановлені окремі лічильники газу, води, електропостачання, кожне домоволодіння має окремі системи каналізації, окремі газові котли, вузли для приготування їжі (газові плити). Домоволодіння повністю відокремлені один від одного, не мають між собою спільних дверей чн іншого проходу, відокремлені парканом, не мають спільних стін та знаходяться на відокремлених земельних ділянках. Кожний будинок має власні підсобні приміщення та господарські будівлі. Таким чином, вони з відповідачем фактично від початку спільної часткової власності були і залишаються власниками окремих об`єктів нерухомості, не пов`язаних між собою нерозділеними приміщеннями та будівлями чи територією двору. Між ними має бути проведено поділ домоволодіння в натурі, відповідно до належних часток нерухомості. За кожною стороною судом може бути визнано право власності на виділену частину, як на окремий об`єкт нерухомості із наступним присвоєнням окремої адреси. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого КП «Нікопольське МБТІ» за № 1520/1 від 07.10.2020 року, 89/110 часток домоволодіння, що складаються з житлового будинку літ.«Б», загальною площею 139,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м., споруджень № 1-7, І , розташованого в АДРЕСА_1 , за технічними показниками є відокремленим об`єктом, має окремий вхід і може бути виділена внатурі. Згідно з частиною першою статті 356 ЦПК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12,1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України в Постанові від 03.04.2019 справа № 444/1113/14, згідно зі статтею 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності па житловий будинок». Відповідно до положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в пунктах 6, 7 вказаної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири». Відповідно до ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. За таких обставин звернулась до суду.
Представник позивача ОСОБА_3 позовну заяву своєї довірительки підтримала і просила суд її задовольнити.
Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином і удовою повісткою з поштовим повідомленням, які повернулись за сплином терміну зберігання (а.с.11), і оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади.
Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Як встановлено в судовому засіданні, на праві приватної, спільної, часткової власності позивачці належать 89/110 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Нікопольське МБТІ», номер витягу 35944558 від 22.10.2012 року, реєстраційний номер 5220533, номер запису: 74 в книзі: 74), загальною площею - 139,3 кв.м, житловою площею - 60,6 кв.м., допоміжною (підсобною) -78,7 кв.м. (а.с.5-14). Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної, спільної, часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С, належать 21/110 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, літера «А») (а.с.26-27). Відповідач для позивачки є сторонньою особою, він володіє та користується абсолютно ізольованими об`єктами нерухомості з моменту придбання будинку. Позивачка запропонувала відповідачу укласти договір поділу спільного нерухомого майна в нотаріальному порядку, але ОСОБА_2 відмовився, посилаючись на відсутність коштів та часу. Відповідач в своєму домоволодінні тривалий час не проживає. Позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, однак, не може цього зробити без участі відовідача ОСОБА_2 . Оскільки від початку виникнення спільної часткової власності з іншим співвласником нерухомості (відповідачем по справі) вони фактично не мали житлових приміщень та господарських будівель у спільному користуванні, належні кожному зі сторін по справі окремі будинки були і є облаштованими, як окремі об`єкти нерухомості з окремими входами і виходами на вулицю. Будинок відповідача і позивача мають окремі системи опалення, газо, електро та водопостачання, у кожного зі сторін по справі встановлені окремі лічильники газу, води, електропостачання, кожне домоволодіння має окремі системи каналізації, окремі газові котли, вузли для приготування їжі (газові плити) тощо. Домоволодіння повністю відокремлені один від одного, не мають між собою спільних дверей чн іншого проходу, відокремлені парканом, не мають спільних стін та знаходяться на відокремлених земельних ділянках. Кожний будинок має власні підсобні приміщення та господарські будівлі. Таким чином, сторони по справі фактично від початку спільної часткової власності були і залишаються власниками окремих об`єктів нерухомості, не пов`язаних між собою нерозділеними приміщеннями та будівлями чи територією двору. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого КП «Нікопольське МБТІ» за № 1520/1 від 07.10.2020 року, 89/110 часток домоволодіння, що складаються з житлового будинку (літ.«Б»), загальною площею 139,3 кв.м., житловою площею 60,6 кв.м.; споруджень № 1-7, І , розташованого в АДРЕСА_1 , за технічними показниками є відокремленим об`єктом, має окремий вхід і може бути виділений в натурі (а.с.15).
Згідно ч.1 ст.356 ЦПК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Згідно ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.
Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду України в Постанові від 03.04.2019 року (справа № 444/1113/14), згідно зі статтею 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності па житловий будинок».
Відповідно до положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в пунктах 6, 7 вказаної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.3-10, 30, 57-60, 208-209, 212-215, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки нерухомого майна, що перебуває у приватній, спільній, частковій власності - задовольнити в повному обсязі.
Виділити в натурі належні ОСОБА_1 89/110 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (літ.«Б»), загальною площею 139,3 кв.м, житловою площею 60,6 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 78,7 кв.м. (споруджень №1-7, І).
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на домоволодіння (літ.«Б»), загальною площею 139,3 кв.м, житловою площею 60,6 кв.м., допоміжною площею (підсобною) площею 78,7 кв.м. (споруджень № 1-7, І), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння (літ.«Б»), загальною площею 139,3 кв.м, житловою площею 60,6 кв.м., допоміжною площею (підсобною) площею 78,7 кв.м. (спорудження № 1-7, І), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал