Провадження № 2/761/9929/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Бражніченко І.О.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення коштів, суд, -

в с т а н о в и в:

в липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом в якому просив, а саме: стягнути з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 883,17 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42 346,80 грн., вихідну допомогу у розмірі 25 290 грн та моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він з 04.06.2014 року по 04.01.2020 року працював в ПАТ «НТК «Електронприлад» на посаді начальника ВОХОР. 04.01.2020 року його було звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку із порушенням роботодавцем вимог законодавства про працю за ст. 38 КЗпП України. В період його праці на підприємстві відповідач систематично затримував або не здійснював виплату заробітної плати. У день звільнення розрахунку з ним не було проведено. Частковий розрахунок по заробітній платі було проведено тільки 09.02.2021 року. Компенсацію за два дні невикористаної відпустки у сумі 538,48 грн. відповідачем було сплачено 28.01.2021 року, а тому у вказаній частині у нього відсутні майнові вимоги до відповідача.

Щодо середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначив у позові, що через перебування його у відпустці станом на день звільнення, він пред`явив відповідачу вимогу про проведення розрахунку 14.01.2021 року, а отже вважає, що періодом затримки слід рахувати з 15.01.2021 року по день звернення до суду 22.06.2021 року. Тобто, даний період нараховує 108 робочих дні, у зв`язку з чим середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача становить 42 346,80 грн (392,1 грн. середньоденної заробітної плати * 108 робочих днів).

Окрім того, у позові позивач зазначив, що станом на момент подання позовної заяви йому, відповідно до ст. 44 КЗпП України, не була виплачена вихідна допомога, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 25 290 грн, що становить три розміри посадового окладу (8 430 *3 = 25 290 грн.).

Також позивач вважає, що через його активну позицію щодо захисту своїх трудових прав та інтересів він зазнав утисків та переслідування з боку керівництва підприємства, в результаті чого призвело до погіршення його фізичного здоров`я та завдало йому значних душевних страждань, а тому, у зв`язку з порушення з боку відповідача його трудових прав, які полягають у невиплаті заробітної плати в повному обсязі, вихідної допомоги при звільненні, йому завданоморальну шкоду, яку він оцінив в розмірі 25 000 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював з 04.06.2014 року в ПАТ «НТК «Електроприлад» на посаді начальника ВОХОР, що підтверджується наказом керівника підприємства №243-к від 04.06.2014 року та трудовою книжкою.

Наказом генерального директора ПАТ «НТК «Електроприлад» №943-к від 29.12.2020 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 04.01.2021 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням власником уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору, за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Факт порушенням відповідачем законодавства про працю у вигляді несвоєчасної виплати заробітної плати підтверджується матеріалами справи, зокрема, скаргами ОСОБА_1 до державної служби України з питань праці від 07.07.2020 року, до прокурора Шевченківського району м. Києва від 10.07.2020 року, листом Головного управління Держпраці у Київській області від 14.08.2020 року, адресованого позивачу, листом ПАТ «НТК «Електроприлад» від 08.09.2020 року, адресованого Головному управлінню Держпраці у Київській області.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 883,17 грн. позивач зазначає, що на момент припинення трудових правовідносин заборгованість відповідача перед ним із виплатою заробітної плати складала 16 651,65 грн. Черговий розрахунок по заробітній платі було проведено 09.02.2021 року у розмірі 15 768,48 грн. Тобто, позивач вважає, що сума виплаченої заробітної плати не відповідає сумам нарахованої заробітної плати, починаючи з серпня 2020 року по грудень 2020 року, при цьому, посилаючись, як на доказ, на виписку по картковому рахунку від 30.03.2021 року.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника (ст. 31 Закону України «Про оплату праці»).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Також ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Оскільки позивач не надав суду жодних бухгалтерських документів, які стосуються нарахування заробітної плати, що унеможливлює суд перевірити правильність такого нарахування, а виписка по картковому рахунку це інформація про рух коштів на балансі карткового рахунку, а отже не відноситься до первинної бухгалтерської документації, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 883,17 грн.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається із наказу №943-к від 29.12.2020 року «Про припинення трудового договору» відповідач зобов`язався виплатити позивачу при звільнення вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, однак, як встановлено судом, на день винесення судом рішення позивач зазначену виплату не отримав.

Доказів зворотного суду надано не було.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до підпункту «є» п. 1 Розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі -Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати вихідної допомоги.

Пунктом 8 Розділу IV Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, враховуючи, що згідно довідки про доходи позивача (а.с.15) вбачається, що в листопаді йому нараховано 4701,46 грн. за 21 робочий день, за грудень - 9346,83 грн. за 22 робочі дні, то середньоденна заробітна плата становить (4701,46+9346,83)/43 робочі дні = 326,70 грн.

Виходячи із розрахунку, проведеного відповідно до вимог п. 8 Розділу IV Порядку №100, позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога при звільнені в розмірі, враховуючи середньомісячне число робочих днів 21,5 (43 робочі дні / 2), а саме 326,70 грн.(середньоденна заробітна плата) х 63 дні (21,5 х 3 місяці)= 20 582,10 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що має місце порушення строків виплати всіх сум, які належать позивачу.

Як вже зазначалось, ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки судом встановлено, що при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога, тому з врахуванням вищевказаних вимог Закону, відповідач має заборгованість перед позивачем по виплатам відповідно до ст. 117 КЗпП України за період, з наступного дня пред`явлення вимоги позивача до роботодавця - 15.01.2021 (а.с. 18) і по день звернення до суду 07.07.2021 (вх.№ 63668 від 07.07.2021), що становить 119 робочих днів, в розмірі 38877,30 грн.(326,70 х 119).

26.06.2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №761/9584/15, в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.20-16 року у справі за провадженням №6-113цс16, зазначивши у п.п. 71, 72 постанови, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

У п.п. 78, 81, 82 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (п. 87 постанови).

Враховуючи вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд при вирішенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вважає в цій частині позовні вимоги задовольнити частково та, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як було встановлено в судовому засіданні, позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки його життєві устої були порушені в зв`язку з неповним розрахунком при звільненні, а тому суд, виходячи з вимог розумності та справедливості та пропорційності вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 324,24 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 44, 47, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 27, 30, 31 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 12, 13, 76-84, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 10000,00 грн., вихідну допомогу при звільненні в розмірі 20582,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 324,24 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», , адреса: 04116, м. Київ, вул. Б. Гаврилишина, 27/29.

Суддя: