Номер провадження 22-ц/804/1327/21
Номер провадження 22-ц/804/1327/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О. В.

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав (суддя першої інстанції Чернобай А.О., повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2020 року Павленко Олег В`ячеславович, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник позивача, та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач постійно відмовляла позивачу надати можливість на вільне спілкування з їх спільною дитиною ті прийняття участі у її вихованні 19.12.2019 року Краматорський міський суд Донецької області ухвалив рішення у справі № 234/15667/18, яким відмовив ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, рішення набуло законної сили 24.01.2020 року. За цей весь час позивач не мав можливості звернутися до органу опіки та піклування, оскільки питання його батьківства залишилось спірним, до набуття вказаним рішенням суду законної сили. В подальшому, через оголошення карантину, позивач намагаючись уникнення випадкового зараження їх спільної дитини на COVID-19, тимчасово припинив наполягання на особистих зустрічах.

Наголошує на тому, що відповідач відмовляла надати для ознайомлення медичну картку дитини, що додатково викликало сумніви у належному стані здоров`я та приділяння з боку відповідачки належної уваги здоров`ю та розвитку дитини. Після послаблення карантину, позивач самостійно звернувся до медичного закладу КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», де отримав копію історії розвитку дитини, з якої вбачалось, що у дитини діагностували певні серйозні проблеми зі здоров`ям, зокрема зниження слуху, фактично у три роки дитини вимовляє лише 2-3 слова та інші проблеми зі здоров`ям та розвитком. Відповідач жодного разу не повідомляла позивача про стан розвитку дитини. ОСОБА_3 навмисно уникала можливості, щоб позивач ОСОБА_2 бачився з дитиною і як лікар міг би встановити певні проблеми зі здоров`ям та розвитком дитини.

Зазначає, що надавав у суді першої інстанції пояснення стосовно, того що відповідач не належним чином доглядає дитину, що призвело до порушення стану здоров`я та перш за все свідчить про байдужість відповідача до спільної дитини.

ОСОБА_1 просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 ,, надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо його обґрунтованості та законності, відповідності, завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначає, що жодних доказів вчинення ОСОБА_3 будь яких дій по перешкоджанню позивачу у спілкуванні з сином ОСОБА_2 не надав. Позивач мав право звернутись з відповідною заявою до органів опіки та піклування або до суду про зобов`язання ОСОБА_3 припинити чинити перешкоди та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Також у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу ухвалити після ухвалення судового рішення по суті справи. Докази витрат на правничу допомогу будуть надані протягом строку, визначеного частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Від Органу опіки та піклування Краматорської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надходив. Надано заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача адвокат Трофімчук В.В. у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач 12.08.2017 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11)

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 12)

Позивач ОСОБА_2 працює лікарем загальної практики сімейної медицини в КНП «Центр ПМСД» Радомишльської міської ради з 06.12.2019 року (а.с. 13)

Згідно довідки про склад сім`ї № 16976, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_6 , братом та матір`ю (а.с. 15).

Згідно судового наказу від 04.06.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ? заробітку платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви 21.05.2018 року і до повноліття дитини. (а.с. 16-17)

До матеріалів справи долучена історія розвитку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20-50)

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с. 71).

Як вбачається з довідки, виданої завідуючою ДНЗ № 91, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідує садок з 31.08.2020 року. За час відвідування ДНЗ батько дитини в дошкільний заклад не з`являвся. Водить до дошкільного закладу, сплачує за харчування, відвідує батьківські збори мати ОСОБА_3 . Дитина охайна, доглянута, стосунки між матір`ю та дитиною доброзичливі, конфліктів не відбувалось. (а.с. 72)

Згідно довідки ТОВ «Брайленд» ОСОБА_3 працює на посаді фармацевта аптеки з 15.02.2019 року по теперішній час (а.с. 111)

Згідно характеристики з місця роботи відповідач ОСОБА_3 має позитивну характеристику. (а.с. 73)

Згідно листа служби у справах дітей Краматорської міської ради факт невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 в частині лікування та утримання свого малолітнього сина, ОСОБА_4 не підтвердився. ОСОБА_2 не звертався до служби у справах дітей Краматорської міської ради з питань встановлення йому часу побачень з його сином ОСОБА_4 та визначення місця проживання сина в його родині. Служба у справах дітей Краматорської міської ради будь якої інформації щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 стосовно свого малолітнього сина, ОСОБА_4 не отримувала (а.с. 84).

Згідно акту обстеження житлово побутових умов ОСОБА_3 комісія вважає, що в родині ОСОБА_3 створені умови проживання для малолітнього ОСОБА_4 (а.с. 85).

Згідно розрахунку заборгованості за виконавчим документом № 234/7137/18 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини заборгованість по аліментам станом на 30.11.2020 року складає 23 557,62 грн. (а.с. 132-135).

Згідно довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» ОСОБА_3 на диспансерному обліку не знаходиться. (а.с. 124).

Згідно довідки КНП «Психіатрична лікарня м. Краматорська», ОСОБА_3 на диспансерному обліку не перебуває. (а.с. 128).

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_4 , його вік та психологічні особливості, стан здоров`я, відсутність даних, які б негативно характеризували ОСОБА_3 , або інформації, яка би свідчила про те, що спілкування дитини з матір`ю перешкоджає нормальному розвитку дитини та у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 142-143).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Встановивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми обов`язками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 .

Доводи представника позивача стосовно неможливості звернутися в орган піки та піклування є необґрунтованими та безпідставними, оскільки представником органу опіки та піклування Краматорської міської ради Шереметьєвою А.С. до апеляційної інстанції були надані пояснення, згідно яких вбачається, що за період розгляду цивільних справи в Краматорському міському суді за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (справа № 234/15667/18), та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 (справа № 234/12446/20), батько, ОСОБА_2 , з заявою щодо визначення способу участі у вихованні сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до служби у справах дітей Краматорської міської ради не звертався.

До служби у справах дітей Краматорської міської ради будь якої інформації щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 , щодо утримання, лікування та піклування стосовно її малолітнього сина, ОСОБА_4 не надходила.

Також, не заслуговують на уваги доводи позивача, стосовно навмисного не вчинення будь яких дій для лікування та розвитку дитини, оскільки даний факт, було спростовано представником відповідача у своєму відзиві, з якого вбачається, що саме ОСОБА_2 не дає згоду на психіатричний огляд дитини. Крім того, відповідачка звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії справа №200/1906/21а), в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання згоди на проведення психіатричного огляду малолітньої дитини ОСОБА_4 та зобов`язати відповідача, як орган опіки та піклування надати згоду на проведення психіатричного огляду малолітньої дитини ОСОБА_4 ,

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведений факт невиконання та нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2021 року.

Головуючий - суддя О. В. Халаджи