ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/67/21

Головуючий у першій інстанції - Іващенко І. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/734/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року (місце ухвалення - м. Новогород-Сіверський, дата складання повного судового рішення - 15.03.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на час продовження навчання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на час продовження навчання. В обгрунтування позову посилався на те, що сторони від шлюбу, який розірвано, мають спільну дитину - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є студентом Сумського державного університету, 1 курсу денного відділення, навчається на бюджетній основі з 15.09.2019, закінчує університет - 30.06.2024.

Судовим наказом від 23.08.2017 з відповідачки на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач посилається на те, що незважаючи на бюджетну форму навчання, позивач - батько дитини, несе витрати на проживання сина в гуртожитку у розмірі 6240 грн за 1 рік, витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, забезпечує продуктами харчування, одягом. При цьому, відповідачка має нерухоме майно, її стан здоров`я дозволяє працювати та надавати допомогу на утримання дитини.

У позові позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 22.01.2021 до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 річного віку.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 11.03.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина на час продовження навчання, відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів того, що позивач потребує матеріальної допомоги, що саме у зв`язку з продовженням навчання дитини у нього виникли матеріальні труднощі з приводу плати на житло, харчування, придбання речей особистої гігієни та інше, за наявності достатнього постійного доходу у порівнянні з відповідачкою, яка перебуває у відпустці за доглядом за дитиною до трьохрічного віку, та дохід якої складається з соціальної виплати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11.03.2021, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заявник у скарзі посилається на те, що навчання сина на бюджетній формі та те що відповідачка має невеликий дохід, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а може лише враховуватися при визначенні розміру аліментів.

В обґрунтування стягнення матеріальної допомоги заявник посилається на квитанції про оплату проживання сина у гуртожитку, які містяться в матеріалах справи, та звертає увагу на те, що з ним проживає ще одна спільна з відповідачкою дитина (син), яка має інвалідність, та потребує постійного лікування.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15).

З копії довідки Сумського державного університету Факультету електроніки та інформаційних технологій від 05.01.2021 № 52.2-002/2/, ОСОБА_1 являється студентом 1-го курсу денного відділення та навчається на бюджетній основі за ОС «бакалавр». Навчається з 15.09.2020. Закінчує університет 30.06.2024 (а.с. 16).

Згідно копії судового наказу виданого Новгород-Сіверським судом Чернігівської області від 23.08.2017 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхніх дітей ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 13).

Матеріали справи містять копію квитанції на суму 6240,00 грн, в якій платником вказано ОСОБА_1 , та кошти сплачені за гуртожиток (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що позивач потребує матеріальної допомоги, що саме у зв`язку з продовженням навчання дитини у нього виникли матеріальні труднощі з приводу плати на житло, харчування, придбання речей особистої гігієни та інше, за наявності достатнього постійного доходу у порівнянні з відповідачкою, яка перебуває у відпустці за доглядом за дитиною до трьохрічного віку, та дохід якої складається з соціальної виплати.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні суми матеріальної допомоги суд має враховувати вартість навчання, інші витрати пов`язані з навчанням та ступінь матеріальної допомоги іншого із батьків.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Як вбачається з матеріалів справи, син сторін - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом Сумського державного університету Факультету електроніки та інформаційних технологій 1-го курсу денного відділення та навчається на бюджетній основі за ОС «бакалавр». Навчається з 15.09.2020. Закінчує університет 30.06.2024 (а.с. 16). Позивач оплачує проживання сина в гуртожитку, що підтверджується квитанцією (а.с. 12).

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивач несе для оплати пов`язаних з навчанням повнолітньої дитини матеріальні витрати, разом з тим, судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, відповідачка має дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с. 36), вона не працює, оскільки доглядає за дитиною до виповнення нею трьох років, та її доходи складаються з державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 34).

Таким чином, суд першої інстанції з врахуванням ст. 199 СК України прийшов до правильного висновку, що відповідачка не має змоги надавати матеріальну допомогу.

З врахуванням викладеного вище, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що син навчається на бюджетній формі, та те що відповідачка має невеликий дохід, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка не має можливості надавати матеріальну допомогу, як і посилання що зазначені обставини повинні бути враховані при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, а не для відмови у задоволенні позовних вимог.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування позову та апеляційної скарги позивач посилається на те, що він, крім витрат щодо оплати проживання сина в гуртожитку, несе витрати на придбання навчально-методичних посібників, підручників, забезпечує продуктами харчування, одягом тощо, при цьому позивачем не надано жодного доказу у підтвердження вказаних обставин, крім квитанції щодо сплати за гуртожиток.

Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання заявника на те, що він на утриманні має спільного з відповідачкою сина - ОСОБА_4 , 2009 р.н., який має інвалідність, та потребує постійного лікування, оскільки як вже було встановлено, що судовим наказом від 23.08.2017 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхніх дітей ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 13).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд правильно встановив дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 24.05.2021.

Головуючий Судді :