11.05.2021
Справа № 642/152/21
Провадження № 2-з/642/16/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Петренко Олени Миколаївни про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1619 від 05.10.2020 року в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року представник позивача адвокат Петренко О.М. звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2021 року на підставі рішення зборів суддів та розпорядження в.о. керівника апарату суду № 07-10/94, виданого відповідно до наказу голови суду № 07-02/16 відрахування зі штату судді ОСОБА_2 , справу розподілено судді Ленінського районного суду м. Харкова Вікторову В.В.

Хвалою суду від 29.03.2021 прийнято до свого провадження вищевказаний позов та призначений судовий розгляд.

21.04.2021 представник позивача адвокат Петренко О.М. надала заяву, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке здійснюється на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2020 року, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про примусове виконання виконавчого напису № 1619 виданого 05.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 68145,59 грн.

В обгрунтування заяви зазначено, що предметом спору по дані справі є визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, на підставі якого на даний час вже відкрито виконавче провадження і за місцем основної роботи боржника - позивача ОСОБА_1 здійснюється відрахування коштів на підставі оскаржуваного виконавчого напису, що у випадку задоволення позовних вимог може ускладнити повернення незаконно утриманих коштів.

Дослідивши наявні матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Серед інших заходів, згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз`ясненням п.10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997 Верховною Радою України прийнято Закон «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Стаття 13 Конвенції гарантує ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі кожному, чиї права і свободи, що викладені в Конвенції, було порушено.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У справі «Мультиплекс проти Хорватії» Європейський суд з прав людини навів таке роз`яснення: Конвенцію треба тлумачити таким чином, щоб гарантія цих прав була практичною та ефективною, а не теоретичною та ілюзорною (§44, 10.07.2003). Засіб правового захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як на практиці, так і на законодавчому рівні (справа «Ільхан проти Туреччини», §97, 27.06.2000).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З матеріалів заяви вбачається, що 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Секістовою Т.І. було вчинено виконавчий напис № 1619 за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 68 145,59 грн.

03 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63485720 на підставі виконавчого напису № 1619 від 05 жовтня 2020 року.

З доводів, викладених у заяві, встановлено, що за місцем основної роботи боржника - позивача ОСОБА_1 здійснюється відрахування коштів на підставі оскаржуваного виконавчого напису.

На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника, беручи до уваги, що позивачем в судовому порядку оскаржується виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І., на підставі якого звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , слід дійти висновку, що у випадку задоволення позову невжиття заходів його забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав й інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, оскільки повернення належного позивачу майна, на яке звернено стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса, буде утруднене. Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Відтак, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Судом не встановлено обставин, що можуть свідчити про спричинення забезпеченням позову збитків відповідачу чи третім особам, а також обставин, визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 81, 149-154, 157, 159, 259-260 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Заяву представника позивача адвоката Петренко Олени Миколаївни про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1619 від 05.10.2020 року в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 1619 від 05.10.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною на користь ТОВ «Вердикт Капітал» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 68 145,59 грн. (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України) до ухвалення остаточного рішення у справі.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу направити приватному виконавцю округу Харківської області Кудряшову Д.В. (61003, м. Харків, вул. Університетська, буд. 33, оф. 7) та до ПрАТ «Харківська бісквітна фабрика» (61017, м. Харків, вул. Лозівська, 8) для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі невручення ухвали суду у день її складення, вони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення учаснику. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, яка підписана 11.05.2021 року.

Суддя В.В. Вікторов