Справа № 285/3688/21
провадження у справі № 2/0285/908/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині зазначення покупця-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 , у якому просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22.12.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Лавренюк Т.Г. за реєстраційним № 2136 удаваним в частині зазначення покупця, та визнати ОСОБА_2 покупцем за згаданим договором. Також просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу Лавренюк Т.Г. за реєстраційним № 1714 удаваним в частині зазначення покупця, та визнати ОСОБА_2 покупцем за згаданим договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 22.12.2010 року між відповідачем - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 24.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем житлового будинку та земельної ділянки у договорах вказана ОСОБА_5 , однак дійсним покупцем зазначеного майна є вона - ОСОБА_2 , так як придбання вищевказаного майна відбулося за кошти, отримані нею від держави як соціальної допомоги при втраті годувальника та народженні дитини. Вона була вимушена оформити спірне майно на ім`я матері чоловіка - ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що її колишній чоловік чинив фізичне насилля, зловживав спиртними напоями та мав борги. Після укладання договору купівлі-продажу вона разом з дітьми зареєструвалися та проживають у вищевказаному будинку, несе всі витрати по утриманню будинку як власник. З ОСОБА_5 вона домовилась в подальшому про укладання договору дарування будинку на ім`я онуки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, зазначену домовленість ОСОБА_5 не виконала. Тому вона змушена була звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання.

26.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що позивач не подала належних доказів на підтвердження того, що будинок та земельна ділянка були придбані саме за її власні кошти. Кошти , які отримувались нею як соціальна допомога, не є її особистими, що чітко було визначено в рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/3089/20. Також, у вказаному рішенні встановлено, що кошти за будинок ОСОБА_6 передавала вона - ОСОБА_5 , у присутності третьої особи - ОСОБА_9 . Окрім цього, ОСОБА_2 також не було надано жодних доказів про існування між ними домовленості щодо подальшого укладання договору дарування вищевказаного спірного майна на ім`я онуки. Окрім цього, посилаються на невірний спосіб захисту.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року було закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник - ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 , у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, заслухавши сторін, свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи № 285/3688/21 та матеріали справи № 285/3089/20, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 22.12.2010 року між ОСОБА_6 , від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

28.01.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір найму житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (с. 285/3089/20 а.с.14)

24.10.2011 року між ОСОБА_6 , від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Згідно Витягу про державну реєстрацію власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена ОСОБА_5 (а.с. 13).

Згідно довідки Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області слідує, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника (а.с.15).

Відповідно до довідок Управління соціального захисту населення Новоград-Волинської райдержадміністрації Житомирської області № 1748 та № 1749 від 07.06.2021 року позивач ОСОБА_2 у 2010 - 2011 роках перебувала на обліку та отримувала допомогу при народженні дітей та до досягнення ними трьохрічного віку (а.с. 16, 17).

Позивач, обираючи спосіб захисту, просить визнати вищевказані договори купівлі-продажу удаваними в частині зазначення покупця.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину удаваним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК України за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Ч. 1 ст. 235 ЦК України передбачає, що удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі. Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має право визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

На відміну від фіктивного, удаваний правочин, тобто правочин, який вчинений, щоб приховати інший, має на меті виникнення правових наслідків, але не тих, які афішуються фактом його вчинення. Фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину.

Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто, удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.

Тобто очевидно, що воля і волевиявлення в цьому випадку різняться, і причиною цьому є приховування дійсної мети правочину. Мета удаваного правочину полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається. Саме в цьому і полягає дійсна воля сторін удаваного правочину. Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного і прихованого правочину збігалася.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України, головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі-продажу, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Тобто, при вирішення спору про визнання правочину удаваним, суду необхідно встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, позивач та її представник не обґрунтували удаваності договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з метою приховання іншого правочину, не надали належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, та що воля сторін договору була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочинами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваних правочинів удаваними.

Також із системного аналізу ст. 235 ЦК України, випливає, що удаваність правочину може бути лише щодо виду правочину, який породжує інші правовідносини. Удаваність правочину в частині суб`єктного складу правочину не охоплюється нормами ст. 235 ЦК України.

Окрім цього, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було підписано договір найму спірного житлового будинку від 28.01.2011 року, тобто сторони усвідомлювали свої дії та були обізнані у правовій природі даного правочину ( справа № 285/3089/20 а.с.14).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Повний текст рішення складено 30.11.2021 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині зазначення покупця- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий: О.М. Коцюба