Справа № 127/5548/20
Провадження № 22-ц/801/1413/2021
№22-ц/801/1114/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк в. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 рокуСправа № 127/5548/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тишківського Сергія Леонідовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є власником транспортного засобу FIAT DUCATO, державний номерний знак НОМЕР_1 .

17.09.2018 року о 15 год. 00 хв. в м. Вінниці на 386 км. а/д М12 сталась ДТП за участі транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 і транспортного засобу Volkswagen Sharan 1.8 Т, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

17.09.2018 року на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 311463, згідно якого 17.09.2018 року о 15 год. 00 хв. на 386 км. а/д М12 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Sharan 1.8 Т, д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, що призвело до ДТП та пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.13.1,12.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі 127/24731/18 від 17.10.2018 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави. Дана постанова набрала законної сили 30.10.2018 року.

ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів 22.09.2017 року уклавши з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» договір обов`язкового страхування ЦПВВНТЗ № АМ/1304657, забезпеченим транспортним засобом згідно договору виступає Volkswagen Sharan 1.8 Т, д.н.з. НОМЕР_2 .

19.09.2018 року позивач ОСОБА_2 , звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП, що мала місце 17.09.2018 року за участю транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та транспортного засобу Volkswagen Sharan 1.8 Т, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . На підставі звернення позивача, страховою компанією було заведено справу № 19899 та цього ж числа, представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 і складений Акт огляду транспортного засобу.

Також, 19.09.2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , за заявою ПрАТ «СК «Євроінс Україна», був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 та складено Акт огляду № 09-18-М193 технічного стану транспортного засобу.

Позивач зазначає, що у відповіді на адвокатський запит, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» № 875-ЮР від 12.12.2019 року повідомила позивача, що заява про страхове відшкодування станом на 12.12.2019 року не подавалася, при цьому дорожньо-транспортна пригода відбулась. 17.09.2018 року, тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди минуло більше року, так як сплив термін подання заяви про страхове відшкодування і ОСОБА_2 не вживав заходи щодо вчасного надання страховику документів, передбачених цим Законом, тому у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування по даному випадку.

Також, позивач зазначає, що виходячи з того, що він звернувся із заявою від 19.09.2018 року до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в якій повідомив про ДТП, він виконав всі дії які вимагав представник страхової компанії, що оглядав транспортний засіб, тому вважав, що він вчасно подав заяву і подальших дій від нього на отримання страхового відшкодування не вимагається, тому очікував отримання виплати, яка не надходила. Тому, на початку грудня 2019 року вирішив звернутися за правовою допомогою до адвоката. Відповідно вважав, що немає підстав вимагати у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплати страхового відшкодування, оскільки про подачу окремої заяви про виплату страхового відшкодування представник компанії нічого потерпілому у ДТП не повідомив, тому з незалежних від нього причин втратив таку можливість.

Отримавши відповідь ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» де замовив висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу, який було складено 03.02.2020 року, за яким вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 27 134,58 грн., в тому числі ПДВ. За експертні послуги позивач сплатив 3000 грн.

Відразу на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивач пропонував відповідачу ОСОБА_1 вирішити питання завданих матеріальних збитків на місці вчинення ДТП, однак відповідач відмовився.

У зв`язку із вище викладеним, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути із відповідача на його користь 27 134,58 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та понесені і документально підтверджені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 27 134 (двадцять сім тисяч сто тридцять чотири) гривні 58 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 7 204 грн, з яких: витрати по оплаті вартості збитку, заподіяного власнику транспортного засобу 3 000 гривень та 4 204 гривні витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Тишківській С.Л. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 являється власником транспортного засобу FIAT DUCATO, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 07.10.2015 року (а.с.16).

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2018 року по справі №127/24731/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави. Дана постанова набрала законної сили 30.10.2018 року. (а.с.17).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

19.09.2018 року до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернувся ОСОБА_2 із повідомленням № 19899 про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу Потерпілої особи, в якому повідомив страховика про ДТП, що мала місце 17.09.2018 року за участю транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та транспортного засобу Volkswagen Sharan 1.8 Т, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . На підставі даного звернення страховою компанією було заведено справу № 19899 (а.с.18-19).

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 19.09.2018 року представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.20).

Також, 19.09.2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 складено Акт огляду № 09-18-М193 технічного стану транспортного засобу, за заявою ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідно до якого був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.21).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 51/02-20 від 03.02.2020 року, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ завданого власнику автомобіля FIAT DUCATO, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 27 134,58 грн. Експертні послуги коштують 3 000 грн. (а.с.28-47).

12.12.2019 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» № 875-ЮР відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку із пропуском строку звернення про таку виплату до страхової компанії (а.с.22).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не виникло обов`язку з виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування, оскільки сторона у справі, як учасник ДТП, не виконав обов`язки, передбачені пунктом 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема позивачем не подано заяву про страхове відшкодування. Проте оскільки право на відшкодування шкоди є абсолютним, дійшов висновку про стягнення матеріальної шкоди з винної у ДТП особи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тишківській С.Л. заперечував щодо розміру вартості спричиненої внаслідок ДТП шкоди транспортному засобу, та зазначив, що оцінка вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу не є висновком експерта, а тому не така оцінка не є джерелом доказів в розумінні ч. 2 ст. 76 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції при постановленні рішення були допущенні порушення норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень пунктів 33.1.4., 33.3. статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи позовної заяви про те, що оскільки ОСОБА_2 не подав впродовж одного року з часу настання страхового випадку страховику заяву про виплату страхового відшкодування, то у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не виникло обов`язку виплатити страхове відшкодування, що, відповідно, є підставою покладення такого обов`язку на страхувальника, з огляду на таке.

Як зазначалося, підставою для здійснення страхової виплати (відшкодування шкоди страховиком) є страховий випадок дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована (стаття 6 Закону № 1961-IV)).

Тобто, виходячи зі змісту цих норм (статтей 6 та 22 Закону № 1961-IV) обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика виникає у зв`язку із настанням страхового випадку, натомість стаття 37 цього Закону установлює певні обмеження щодо реалізації права потерпілої особи на отримання відшкодування. Неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (п. 37.1.4) дає право страховикові відмовити у виплаті страхового відшкодування потерпілому через недотримання ним умов для такого відшкодування (зокрема через власну недбалість), але не перекладає автоматично обов`язок з відшкодування шкоди на страхувальника, який належним чином виконував умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Інший висновок так само суперечив би меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому що перекладав би відповідальність за неналежне дотримання потерпілою особою умов для отримання страхового відшкодування на страхувальника, який, натомість, діє добросовісно і розсудливо, відповідно до умов договору страхування та вимог Закону № 1961-IV, а тому може розумно розраховувати, що у разі настання страхового випадку не нестиме цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду у межах суми страхового ліміту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в силу своєї необізнаності не звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

З відповіді ПрАТ «СК «Євроінс Україна» № 875-ЮР від 12.12.2019 року вбачається, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого (а.с.22).

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 не звертався із заявою про страхове відшкодування у встановлений законодавством України строк до страховика, поважних причин пропуску строку суду не навів, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Своєчасне звернення водія транспортного засобу, причетного до ДТП, до страховика має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 своєчасно не звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування, поважних причин пропуску строку суду не навів, в нього відсутні підстави для стягнення коштів з винної особи, оскільки це невілює як такий інститут страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати понесені на сплату судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 1261,20 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тишківського Сергія Леонідовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко