провадження №: 2-з/752/422/21
У Х В А Л А

Іменем України

27.04.2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву заявника ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» оригіналу електронного доказу (інформацію в електронній (цифровій) формі), який підтверджує укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ».

Свою заяву обґрунтовує тим, що позивач 12.02.2021 року оформила заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті ТОВ «МАНІФОЮ» та отримала кредит в розмірі 3000 грн. Заявник зазначає, що зобов`язання перед ТОВ «МАНІФОЮ» були виконані в повному обсязі, а через деякий час їй почали надходити повідомлення про нібито невиконані зобов`язання перед ТОВ «МАНІФОЮ», а на всі її аргументи, щодо виконання зобов`язань перед ТОВ «МАНІФОЮ» за кредитним договором представники ТОВ «МАНІФОЮ» не реагували. Заявник вказує, що не розуміючи звідки взялась заборгованість, 07.04.2021 року позивач скориставшись допомогою правників, направила належно оформлений запит до відповідача з проханням надати кредитний договір та інформацію щодо заборгованості позивача та заяву про досудове врегулювання, однак відповідач не надав відповіді по суті. Разом з цим, ОСОБА_1 зазначила, що ніколи не отримувала оригінал кредитного договору від ТОВ «МАНІФОЮ».

Суд, вивчивши заяву про забезпечення доказів та додані до неї документи, вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення доказів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частиною 3 статті 116 ЦПК України, визначено, що заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Заява про забезпечення доказів має відповідати ст. 117 ЦПК України, зокрема, в заяві про забезпечення доказів має бути зазначено докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №Зд/9901/2/19, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 № 5 під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

Як вбачається з поданої заяви, заявник просить витребувати оригінал електронного доказу (інформацію в електронній (цифровій) формі), який підтверджує укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», однак заявник не зазначив який кредитний договір необхідно витребувати (дата, номер), також належним чином не обґрунтовує необхідність забезпечення доказів та не надає докази на підтвердження того, що необхідний саме оригінал електронного доказу.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позовні вимоги та предмет спору не визначені, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення доказів не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 118, 259, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви заявника ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Голосіївський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.Ю.Мазур