Справа №155/1238/21
Провадження №2/155/675/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 листопада 2021 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що їй, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку належить житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована ОСОБА_2 - колишня невістка позивача, яка не проживає за даною адресою з 2013 року. Відповідно до рішення Горохівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 повернулася проживати до своїх батьків у с.Журавники Луцького району Волинської області. Позивач вказує, що ОСОБА_2 не проживає в належному їй житловому будинку, не сплачує комунальних платежів, не приймає участі в утриманні будинку, особистих речей в будинку не має. Перешкод відповідачу в користуванні вказаним будинком позивач та члени її сім`ї не створювали. Оскільки ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає тривалий час, не сплачує комунальні платежі, не несе інших витрат по утриманню будинку, позивач має намір продати вказаний житловий будинок, реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 29 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 22.10.2021 подала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзив на позов не подала.

За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач згідно договору купівлі-продажу будинку від 30 травня 1980 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно рішення Берестечківської міської ради вулицю Маяковського в м.Берестечко у 2016 році перейменовано на вулицю Героїв Небесної Сотні, про що вбачається з довідки виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 20.08.2021 №640 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у належному позивачу будинку, за місцем реєстрації не проживає з 2013 року, про що стверджується довідкою виконавчого комітету Берестечківської міської ради Волинської області від 11.08.2021 №616. Дані обставини також вбачаються з відповіді Берестечківської міської ради від 10.09.2021 №645 та підтверджуються відомостями з будинкової книги (а.с.5, 19-21, 24).

Згідно рішення Горохівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (сином позивача) було розірвано (а.с.6).

З актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.05.2021 №21, 19.07.2021 №34, 11.08.2021 №37, які складено комісією Берестечківської міської ради, вбачається, що колишня невістка позивача ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2013 року. При огляді будинку особистих речей, засобів особистої гігієни ОСОБА_2 не виявлено (а.с.7-9).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 502/922/18 (провадження №61-1913св20).

Судом встановлено, що позивач є власником вищевказаного житлового будинку.

Відповідач в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР не є членом сім`ї власника (позивача) житлового будинку, спільним побутом із позивачем не пов`язана, оскільки за вищевказаною адресою тривай час не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає.

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у вказаному будинку у позивача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, що свідчить про перешкоди у користуванні таким житлом.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що між відповідачем і власником будинку наявна домовленість про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком.

Разом з тим, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останньою судові витрати у справі в розмірі 908 гривень судового збору.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 77, 78, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 317, 383, 391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , 1991 року народження, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.