ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року

м.Суми

Справа №589/1024/19

Номер провадження 22-ц/816/641/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2021 року, у складі судді Євдокімової О.П., ухвалене у м. Шостка, повний текст якого складено 09 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про визнання незаконною бездіяльність та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є стягувачем за виконавчими листами, на підставі яких Шосткинським міськрайонного відділом ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрите виконавче провадження, але не вчиняюся жодні дії по його виконанню, з 2016 року вона так і не отримала відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Вказувала, що виконавчою службою повністю проігноровані її повідомлення про джерела, за рахунок яких можливе відшкодування боржником завданої їй шкоди, крім направлення виконавчих листів за місцем роботи боржника, ДВС не вчинено ніяких виконавчих дій. Тільки після її звернення до суду у 2017 році державним виконавцем були направлені запити на перевірку майнового стану боржника за місцем мешкання, виявлення джерел доходів.

Доводила, що через таку бездіяльність відповідача вона змушена постійно ходити до виконавчої служби за захистом своїх прав, звертатися за юридичною допомогою, вивчати норми діючого законодавства, на що витрачала свій особистий час, постійне ігнорування держаними виконавцями її звернень негативно вплинуло на її самопочуття, через нервові переживання хворіла, перенесла мікроінсульт та стала фізично гірше себе почувати. Просила визнати бездіяльність ДВС незаконною та відшкодувати заподіяну їй такою бездіяльністю моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність посадових осіб Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні № 51320120 та № 51320564, що полягає в тривалому невчиненні жодних виконавчих дій у зазначених провадженнях у період часу з 07 червня 2016 року і до 23 жовтня 2017 року.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої їй тривалим невчиненням жодних виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 51320120 та № 51320564 моральної шкоди у розмірі 5000 грн та судові витрати у розмірі 384 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вказує, що по виконавчих провадженнях № 51320120 та № 51320564 відділом ДВС проводилися усі передбачені законом виконавчі дії, а саме: за місцем роботи боржника проведено утримання коштів із заробітної плати, здійснено арешт майна боржника, зроблено виходи за місцем проживання боржника, надіслані запити до банківських установ щодо наявності грошових коштів боржника, проведено опис та арешт майна (гаражі) та коштів боржника, надіслано заявку до ДП «Сетам» на реалізацію іпотечного майна (гаражів), однак це майно не продане через відсутність покупців.

Заперечує наявність підстав для відшкодування стягувачу моральної шкоди та вважає, що сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо вчинення необхідних дій по виконанню судового рішення, оскільки необхідними умовами є доведення наявності причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та шкодою.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що у позовній заяві відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість моральних страждань, чи зазнала вона вимушених життєвих змін, чи потребує часу та зусиль для відновлення попереднього стану. Вважає, недоведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди та необґрунтованою визначену до стягнення судом суму відшкодування позивачу моральної шкоди 5000 грн.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 з доводами апеляційних скарг не погоджується, просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вважає, що суд зробив обґрунтований висновок про бездіяльність посадових осіб ДВС в частині належного та ефективного виконання судового рішення протягом тривалого часу за її виконавчими листами. Такою триваючою бездіяльністю ДВС їй заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтримали апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виданих їй виконавчих листів про стягнення коштів з ОСОБА_4 та просила накласти арешт на рухоме майно боржника та на кошти на банківських картках.(а.с. 7).

Постановами старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07 червня 2016 року відкриті виконавчі провадження ВП № 51320120 та ВП № 51320564 (а.с. 5, 6).

29 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції з заявою про надання інформації про результати розгляду її заяви від 10 січня 2017 року та про хід виконавчого провадження (а.с. 8).

23 жовтня 2017 року державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанови про приєднання зазначених виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження № 51453259 (а.с. 9, 10).

23 жовтня 2017 року державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим листом, де стягувачем є ОСОБА_1 (а.с. 11).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що посадовими особами Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) допущена бездіяльність при виконанні виконавчих проваджень ВП № 51320120 та ВП № 513205640, де стягувачем є позивач, чим їй заподіяна моральна шкода, а тому, врахувавши тяжкість моральних страждань позивача внаслідок неналежного виконання судового рішення про стягнення з боржника на її користь грошових коштів у розмірі 10000 грн на відшкодування шкоди, завданої злочином та судових витрат, тривалість вимушених змін у її житті, правильно поклав на державу обов`язок з відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди та зобов`язав Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати кошти з відповідного казначейського рахунку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

За ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд..

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний виконати всі заходи заходи примусового виконання рішень. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчі дії, на проведення яких посилається ДВС в апеляційній скарзі, здійснювалися вже після винесення постанови від 23 жовтня 2017 року про приєднання виконавчих проваджень ВП № 51320120 та ВП № 513205640, де стягувачем є ОСОБА_1 , до зведеного виконавчого провадження № 51453259 (проведення утримання коштів із заробітної плати за місцем роботи боржника; здійснено арешт майна боржника постанова від 21 травня 2019 року; зроблено виходи за місцем проживання боржника Акт державного виконавця від 23 травня 2019 року, від 23 липня 2019 року; надіслані запити до банківських установ щодо наявності грошових коштів боржника; проведено опис та арешт майна (гаражі) та коштів боржника постанова від 21 травня 2019 року, надіслано заявку до ДП «Сетам» на реалізацію іпотечного майна (гаражів) 03 липня 2019 року) (а.с. 108, 110, 117, 131-132, 148).

До цього часу ОСОБА_5 не отримані кошти, стягнуті судовим рішенням, що з 2016 року перебуває на виконанні Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що проведення необхідних виконавчих дій з примусового виконання виконавчих документах позивача, виконавчі провадження по яких були відкриті 07 червня 2016 рок, почалося тільки у зведеному провадженні з 23 жовтня 2017 року, до цього 1 рік і 4 місяці по виконавчих провадженнях ВП № 51320120 та ВП № 513205640, де стягувачем є ОСОБА_1 , ніякі дії, спрямовані на їх реальне виконання, не проводилися.

Встановивши факт бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби щодо належного та ефективного виконання судового рішення протягом тривалого часу за виконавчими листами, де стягувачем є ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно вважав, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної такими діями ДВС.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ч. 1 ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що протиправні дій відповідача у вигляді бездіяльності при здійснення виконання рішення суду мали негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_1 , яка впродовж тривалого часу змушена постійно звертатися до ДВС щодо виконання рішення суду, почуває безпорадність перед посадовими особами, незацікавленими у відновленні її прав та усвідомлення безкарності боржника, це викликає у неї негативні емоції, чим їй заподіяно моральні страждання.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України про недоведеність позивачем факту заподіяння їй моральної шкоди та невідповідність визначеного до стягнення розміру грошового відшкодування моральним стражданням, заподіяним позивачу бездіяльністю посадових осіб відділу ДВС по виконавчих провадженням, по яких позивач є стягувачем, є необґрунтованими, оскільки, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції у повній мірі врахував рівень душевних страждань, заподіяних такою бездіяльністю ДВС, тривалість вимушених змін у її житті.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується, що розмір відшкодування моральної шкоди 5000 грн визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності, виваженості та справедливості і він є співмірним із завданою позивачу шкодою.

Таким чином, посилання та доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук