РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Овідіополь в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі"

до

ОСОБА_1

про

стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року представник АТ «ДТЕК Одеські електромережі» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якій представник позивача зазначив, що між позивачем та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі фактично укладеного договору про користування електричною енергією відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Місцем виконання договору є: АДРЕСА_2 . Заборгованість за використану електричну енергію складає 6 305,94 грн., 3% річних 363,61 грн., інфляційні витрати 663,59 грн., за доданим розрахунком. Загальна сума до стягнення 7 333,14 грн.

В добровільному порядку сплачувати вартість спожитої електроенергії відповідач відмовляється, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду та просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 7 333,14 грн., в т.ч. за використану електричну енергію 6 305,94 грн., 3% річних 363,61 грн., інфляційні витрати 663,59 грн., за доданим розрахунком, а також судовий збір в сумі 2 102,00 грн.

Представник позивача в позовній заяві зазначила, що ціна позову складає 7 333,14 грн., що відповідає критерію малозначності та просила суд розглянути справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами і задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

11.09.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни в частині зміни найменування АКЦОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» та зареєстровано нове найменування Товариства, а саме АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» . Тобто АТ "ДТЕК Одеські електромережі" () є правонаступником АТ "Одесаобленерго".

Статтею 55 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі в справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь якій стадії цивільного процесу, при цьому, усі дії вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Виходячи з вищезазначеного та зважаючи на викладені обставини та вимоги закону, суд вважає, що АТ «ДТЕК Одеські електромережі» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» в зв`язку зі зміною найменування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2021 року, справу передано на розгляд судді Бочарову А.І.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, 29 березня 2021 року надіслали заперечення щодо позовної заяви, у якому відповідачка зазначає, що не є належним відповідачем, оскільки ніколи не була власником нерухомого майна за зазначеною адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка була власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , але з 23.05.2016 року новим власником нерухомого майна за цією адресою є ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу. Відповідачка зазначає, що звернення до неї з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 7 333,14 грн., в т.ч. за використану електричну енергію 6 305,94 грн., 3% річних 363,61 грн., інфляційні витрати 663,59 грн., за доданим розрахунком, а також судового збору в сумі 2 102,00 грн. відбулося поза строками позовної давності, яку просила застосувати.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Окрім того, частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі фактично укладеного договору про користування електричною енергією відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Місцем виконання договору є: АДРЕСА_2 . Заборгованість за використану електричну енергію складає 6 305,94 грн., 3% річних 363,61 грн., інфляційні витрати 663,59 грн., за доданим розрахунком. Загальна сума до стягнення 7 333,14 грн.

Але, позивач не надав доказів, що відповідач є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , з якою укладений договір на про користування електричною енергією та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 саме за цією адресою.

Однак, як вбачається з наданого відповідачем Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2021 року, вона є колишнім власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , але з 23.05.2016 року новим власником нерухомого майна за цією адресою є ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу.

При цьому, відповідачка ніколи не була власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з доданих розрахунків заборгованості вбачається, що термін за який нараховано заборгованість зазначено з січня 2018 р. по жовтень 2020 р., тобто у період, коли відповідачка вже не була власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , а новим власником стала ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatismutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO NeftyanayaKompaniyaYukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, за зобов`язанням з визначеними строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин його пропуску.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов АТ «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію не обґрунтований, крім того, позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості, а тому сплив позовної давності в силу приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, на підставі поданих по справі доказів та пояснень, викладених у відзиві на позов, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача не підтверджуються матеріалами справи і поясненнями, викладених у відзиві на позов, викликають сумніви своєї достовірності та не є вичерпними.

Отже, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача заборгованості щодо електричної енергії відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Бочаров А.І.