Єдиний унікальний номер 234/962/21
Номер провадження 22-ц/804/1492/21
Номер провадження 22-ц/804/1492/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 березня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Бакуменко А.В. у м. Краматорськ Донецької області) у цивільній справі №234/962/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 30 травня 2017 року він уклав контракт з ЗСУ та є військовослужбовцем. На час укладення контракту він працював в ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», згідно до законодавства за ним зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві.

Йому стало відомо, що в середній заробіток не було включено оплату надурочних робіт,які мали місце за останні два місяці роботи, а отже входять до середнього заробітку, таким чином за період з 01.06.2017 року по 31.12.2020 року мала місце недоплата заробітної плати на суму 35 945,53 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь зазначені недоотримані суми заборгованої заробітної плати, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн..

Рішенням Краматорського міського суду від 17 березня 2021 року стягнуто з ПрАТ «НКМЗ» на користь позивача недоплачену заробітну плату в сумі 35945,53 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.; вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «НКМЗ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування посилається на порушення норм процесуального права та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував аргументів відповідача щодо доплат і надбавок за надурочну роботу позивачу за квітень та березень 2017 року, а саме те, що такі надбавки та доплати не належать до основної заробітної плати, і мають бути законодавчо врегульовані або нормативно. Відповідно до пп.2.2.1 Інструкції зі статистики заробітної плати оплата роботи в надурочний час не належить до «надбавок та доплат»,а є окремою компенсаційною виплатою.

Суд відхилив заперечення відповідача з посиланням на розрахункові листи за березень та квітень 2017 року, однак зазначені розрахункові листи відсутні в матеріалах справи та не досліджувались у судовому засіданні.

Також зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст. 106, п.3 ч.1 ст. 107 КЗпП України та листа Голови правління ПрАТ «НКМЗ» від 19.02.2021 року, що також не заперечується позивачем, відповідачем здійснено йому нарахування і у березні 2017 року у розмірі 983,81 грн. й у квітні 2017 року у розмірі 1 240,55 грн.

При обчисленні середнього заробітку за період березень-квітень 2017 року не включались виплати за надурочні роботи та роботи поза графіком у вихідні і святкові дні , оскільки це не передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати №100 в редакції яка діяла у спірний період. Однак судом першої інстанції в порушення норм процесуального права було застосовано іншу редакцію.

Доплати і надбавки за надурочну роботу включаються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження у разі їх нарахування.

Натомість доплати і надбавки за надурочну роботу і роботу у святкові та вихідні дні позивачу у березні та квітні 2017 року не нараховувались, оскільки вони не визначені законом обов`язковими і не передбачені локальними нормативними актами відповідача, зокрема Колективним договором на 2017 рік. Крім того, відповідно до пп.2.2.1 та пп.2.2.4 зазначеної вище Інструкції оплата роботи в надурочний час і у святкові та неробочі дні не належить до «надбавок та доплат», а є окремою компенсаційною виплатою. Доплати і надбавки,які діють на підприємстві,унормовані у Колективному договорі на 2017 рік,відповідно до якого такі доплати і надбавки не передбачені взагалі. А тому зазначені виплати не могли бути включені при обчислені середньої заробітної плати позивача.

Вважає,що стягнуті на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. не є співмірними необхідності та розумності з урахуванням складності справи.

Зокрема, ставить під сумнів доречність послуги зазначеної у п.1 акту приймання-передачі наданих послуг№1 від 27.01.2021 року «правовий аналіз матеріалів справи з вивченням документів», який не є видом адвокатської діяльності та є способом дослідження, який може використовуватись під час надання правової допомоги з будь-якої питання. Також в зазначеному акті приймання- передачі зазначено про складення 4 адвокатських запитів, з яких в матеріалах справи наявний тільки один від 29.12.2020 року, а тому на думку апелянта інші три не можна пов`язувати з розглядом саме цієї справи. Крім того, відповідач наголошує на необхідності застосування принципу співмірності щодо запиту від 29.12.2020 року, який зводиться до цитування КУпАП і ККУ та витребування документів та даних щодо кількості відпрацьованих позивачем годин. Апелянт звертає увагу, що акт приймання- передачі і чек містять такий вид послуги як «складення позовної заяви про стягнення не нарахованої» із чого не можна встановити чого саме «не нарахованої».

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 3 цієї статті встановлено,що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є трудовою та малозначною, ціна позову складає 35945,53 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що середній заробіток, який положеннями ст. 119 КЗпП України гарантовано ОСОБА_1 , як особі прийнятій на військову службу, було розраховано відповідачем, як роботодавцем позивача, із порушенням

Порядку розрахунку середнього заробітку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, без урахування надурочної роботи.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПрАТ «НКМЗ», що підтверджується копією трудової книжки.

В період з 30.05.2017 року по 31.10.2020 року та у період з 01.11.2020 року по час складення довідки ОСОБА_1 перебував на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними довідками та копією відповідного контракту.

Таким чином за ОСОБА_1 згідно із положеннями ст.119 КЗпП України на час перебування на військовій службі гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, який розраховується за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (надалі Порядок). Встановлена обставина сторонами визнається, відповідачем виплачується середній заробіток ОСОБА_1 , розрахований із середньоденної заробітної плати за березень-квітень 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при розрахунку середнього заробітку відповідачем не зараховано доплати і надбавки за надурочну роботу і роботу у святкові та вихідні дні у березні та квітні 2017 року, які становлять 38 годин,таким чином середньоденний заробіток повинен становити 47,93 грн., а не 41,48 грн., з яких проводить розрахунок відповідач.

Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено,що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що при розрахунку середнього заробітку включаються доплати за надурочну роботу та за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні. Посилання на нову редакцію Порядку №100 не впливає на правильність висновку суду. Представник відповідача не заперечує ту обставину,що при розрахунку середнього заробітку позивачеві не включалися доплати за надурочну роботу та за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні.

Посилання апелянта на те, що внутрішніми нормативно-правовими актами відповідача не закріплено обов`язку оплачувати понаднормовану роботу поза графіком у вихідні та святкові дні не заслуговують на увагу з огляду на те, що зазначений обов`язок відповідача закріплений статтями 106 та 107 КЗпП України.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії листів позивача до Мінекономіки, ПрАТ «НКМЗ» та скарги до ГУ Держпраці у Донецькій області, які містили фототаблиці розрахункових листів, виданих ПАТ «НКМЗ» ОСОБА_1 за березень та квітень 2017 року,з яких вбачається нарахування останньому за спірний період, відповідно до переліку кодів видів виплат та відрахувань, затверджених наказом відповідача від 17.10.2008 року, у вихідні та святкові дні (код 384) та роботу в понаднормовий час. Також слід зазначити, що у своєму листі від 19.02.2021 р №009/юр-138, як і в апеляційній скарзі ПрАТ «НКМЗ» визнає кількість

відпрацьованих ОСОБА_1 надурочних годин (код382) у березні 2017 року - 16 годин з відповідною сумою до виплати 983,81 грн., а у квітні 2017 року 0 годин; а також кількість

відпрацьованих позивачем годин поза графіком у вихідні та святкові дні (код 384) у березні 2017 року 16 годин з відповідною сумою до виплати 983,81 грн., а у квітні 2017 року 16

годин з відповідною сумою до виплати 1240,55 грн. При цьому зазначені суми співпадають із зазначеними позивачем у своїй позовні заяві.

Посилання на те, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовані положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, є безпідставними. Законодавець не ставить у залежність від її положень порядок розрахунку середнього заробітку, виплати за надурочну роботу та роботу поза графіком у вихідні входять до фонду додаткової заробітної плати, яка у свою чергу є частиною загального фонду оплати праці.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивач надав до суду договір про надання професійної правничої допомоги від 27 липня 2020 року №270720-1 , ордер від 27 січня 2021 року, акт приймання-передачі послуг №1 від 27 січня 2021 року до договору про надання правової допомоги про виконані роботи та сплату винагороди в сумі 10000 грн., а також чек (а.с.38,40,41).

Зі змісту зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_1 доручає і зобов`язується оплатити послуги адвоката Ващенко О.В. у сумі 10000 грн., а адвокат у свою чергу сприяє клієнту у захисті його прав та законних інтересів, у тому числі і в судовому порядку.

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг №1 адвокатом до Договору про надання правової допомоги, за підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підтверджується факт виконання сторонами умов Договору № 270720-1, перелічені види послуг,затрачений на них час та вартість кожної послуги, зокрема й щодо оплати послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції правильно виходив із того,що позивачем надано всі необхідні документи для підтвердження понесених витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є адвокатом, який на підставі ордеру від 27.01.2021 року та договору про надання правової допомоги №270720-1 надає ОСОБА_1 правову допомогу, за яку зобов`язаний сплатити ціну, визначену за домовленістю сторін. Відповідно до чеку від 27.07.2020 року вартість робіт (наданих послуг) адвокатом Ващенко О.В. складає у загальному розмірі 10 000 грн, які сплачені на підставі акту приймання-передачі наданих послуг №1

Враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт щодо підготовки документів в рамках її розгляду, колегія суддів вважає, що позивачем було надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, тому вказані витрати за надану професійну правничу допомогу суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача.

Доводи апелянта щодо не співмірності цих витрат не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме додатками до позовної заяви, з яких вбачається активна участь ОСОБА_2 , як адвоката позивача, у складанні запитів, позовної заяви та розрахунків до неї.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції розглянув справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції залишено без змін та апеляційна скарга без задоволення, то не має підстав у розуміння положень ст. 141 ЦПК України для перерозподілу судових витрат та для відшкодування відповідачу судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 35 945,53 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368,369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: