ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/385/21 Справа № 215/1547/19 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 про стягнення суми боргу за договором про сумісну діяльність; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 про стягнення суми боргу за договором про сумісну діяльність.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про сумісну діяльність, пунктом 3 якого передбачено, що фінансування робіт, проектів, а також будь-яких витрат, пов`язаних з реалізацією спільної діяльності за даним договором, покладаються на відповідача. Відповідно до п.п.3.1 договору позивач надає відповідачу кошти для придбання останнім земельних ділянок, для подальшої їх експлуатації для будівництва будинків. Частково кошти були передані відповідачу в момент підписання договору, але відповідачем не надано 60 000,00 грн, що перешкоджає подальшому виконанню умов договору. Очікуваного від спільної діяльності прибутку немає. На вимоги щодо надання залишку грошей відповідач не реагує.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 суму коштів в розмірі 60 000,00 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на Товарній біржі Дніпроторгправозабезпечення 22 липня 2012 року було укладено договір про спільну діяльність, за яким позивачі за зустрічним позовом надали відповідачу кошти на придбання земельної ділянки, в результаті чого були придбані чотири земельні ділянки. Після отримання всіх дозвільних документів дозволів на виконання будівельних робіт, будівельного паспорту та інших документів, згідно договору на цих земельних ділянках позивачами виконані ремонтно-будівельні роботи. Відповідач за зустрічним позовом не виконав умови договору, а саме: ні разу не надав фінансові звіти про використання коштів та не вжив заходів щодо найму персоналу для виконання робіт, не до кінця узгодив технічну документацію, не в повному обсязі виконав ремонтно-будівельні роботи, в результаті чого позивачі за зустрічним позовом понесли додаткові витрати. Будівництво проведено позивачами за власні кошти та відповідає державним будівельним стандартам, тому вважали, що є підстави для визнання за ними права власності на будівлі.

Ураховуючи викладене, позивачі за зустрічним позовом просили суд: розірвати біржовий договір про спільну діяльність, реєстраційний № 22/07/2012-5 від 22 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на Товарній біржі Дніпроторгправозабезпечення; визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. з господарчими побудовами, а саме: Б- господарська споруда, І замощення, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 126,9 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Б- господарська будівля, В сарай, Г господарська будівля, № 1 ворота/хвіртка, № 2 огорожа, № 3 огорожа, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 222,0 кв.м, житловою площею 166,8 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Ф-д фундамент 1, Ф-д фундамент 2, І замощення, № 1 ворота, № 2 огорожа, № 3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок А-3, загальною площею 428,3 кв.м., житловою площею 367,4 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Б-2 літня кухня, І замощення, № 1 хвіртка, № 2 огорожа, № 3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 про стягнення суми боргу за договором про сумісну діяльність, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності, задоволено.

Розірвано біржовий договір про спільну діяльність, реєстраційний № 22/07/2012-5 від 22 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на Товарній біржі Дніпроторгправозабезпечення.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. з господарчими побудовами, а саме: Б- господарська споруда, І замощення, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 126,9 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Б- господарська будівля, В сарай, Г господарська будівля, № 1 ворота/хвіртка, № 2 огорожа, № 3 огорожа, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок А-2, загальною площею 222,0 кв.м, житловою площею 166,8 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Ф-д фундамент 1, Ф-д фундамент 2, І замощення, № 1 ворота, № 2 огорожа, № 3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок А-3, загальною площею 428,3 кв.м., житловою площею 367,4 кв.м., з господарчими побудовами, а саме: Б-2 літня кухня, І замощення, № 1 хвіртка, № 2 огорожа, № 3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову та ухвалення в цій частині нового, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року в іншій частині учасниками справи не оскаржується, а тому перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Проте, зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 22 липня 2012 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 був укладений біржовий договір про спільну діяльність № 22/07/2012-5 (а.с.4).

Відповідно до п.3.1 договору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надані кошти ОСОБА_1 на придбання земельних ділянок, в результаті чого були придбані наступні земельні ділянки: земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договорами купівлі-продажу земельних ділянок (а.с.45,49,55,60).

Також, відповідно до п.3.1 договору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на цих земельних ділянках виконані ремонтно-будівельні роботи, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт, технічні паспорти (а.с.45-68).

Як убачається з висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 12/69-дц від 02 березня 2019 року об`єкти нерухомого майна: 1) АДРЕСА_1 житловий будинок, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., з господарчими побудовами, належить Товариству з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015; 2) АДРЕСА_1 житловий будинок, загальною площею 126,9 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., з господарчими побудовами, належить ОСОБА_3 ; 3) АДРЕСА_2 житловий будинок, загальною площею 222,0 кв.м., житловою площею 166,8 кв.м., з господарчими побудовами, належить ОСОБА_4 ; 4) АДРЕСА_2 житловий будинок, загальною площею 428,3 кв.м., житловою площею 367,4 кв.м., з господарчими побудовами, належить ОСОБА_5 за технічними показниками можуть використовуватись як окремі об`єкти (а.с.49).

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що відповідачем за зустрічним позовом не виконано умов, укладеного між сторонами біржового договору про спільну діяльність, реєстраційний № 22/07/2012-5 від 22 липня 2012 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою, абзацом 1 частини третьої та абзацом 1 частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Правильне і своєчасне вирішення справ у сфері самочинно збудованих об`єктів нерухомості має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері містобудування та запобігання порушенням у цій сфері.

При розгляді справи судом першої інстанції в порушення частини шостої статті 56 ЦПК України не залучено Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, до компетенції якої належить надання дозволу на виконання будівельних робіт, контроль за здійсненням будівельних робіт, прийняття в експлуатацію об`єктів та яка є органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю в межах Херсонської області.

Порушення інтересів держави в даному випадку полягає в тому, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області як органу контрою, який уповноважений на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

З огляду на зазначене, враховуючи, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах не забезпечив належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення, прокурор на підставі статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України Про прокуратуру вступив у вказану справу в інтересах держави в особі Державної архітектурно- будівельної інспекції України.

Враховуючи відсутність права власності відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право власності на житлові будинки можливо визнати у судовому порядку на підставі статті 376 ЦК України. Таким чином, позивачами за зустрічним позовом визнано та судом встановлено, що житлові будинки об`єктами самочинного будівництва, право власності на які може бути визнано у судовому порядку.

У даному випадку застосуванню підлягають вимоги статті 376 ЦК України, відповідно до якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з вимогами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Так, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У разі пред`явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною другою статті 51 ЦПК України, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача, також відповідно до статті 56 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Однак, всупереч зазначеним вимогам законодавства, в оскаржуваному судовому рішенні відсутні посилання на те, що позивач звертався до компетентних органів, будівництво проведено законно, не порушує прав інших осіб, предмет спору є об`єктом цивільних прав, іншого способу захисту прав, окрім судового, не існує чи не може бути застосовано.

Відповідно до отриманої інформації з Управління Державної архітектурно- будівельної інспекції у Херсонській області (далі Управління) встановлено, що Управлінням зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05 грудня 2012 року за № ХС 6 та від 28 грудня 2012 року за № ХС 4 «Двоповерховий житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями» по АДРЕСА_3 , на замовлення ОСОБА_6 . Інформація про введення цих об`єктів в експлуатацію відсутня.

Дозвільні документи за адресами: АДРЕСА_4 у Реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні.

Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції не встановив усі обставини справи, зокрема: чи зверталися позивачі за зустрічним позовом до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті: чи велося будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та чи перевірялись всі необхідні вимоги до об`єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи.

Вказане призвело до того, що судом першої інстанції до спірних правовідносин невірно застосовано статтю 376 ЦК України та не застосовано статтю 331 ЦК України, статті 34, 36, 37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, а також не враховано вимоги містобудівного законодавства.

Статтею 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів.

Фактично матеріалами справи підтверджується, що сторони звернулися до суду з вимогами про визнання за ними права власності на самочинне будівництво.

За приписами частини першої статті 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З положень частини другої цієї статті вбачається, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання позивачами або відповідачами в органі будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт чи реєстрації декларації про початок виконання таких робіт.

Водночас, у 2018 році Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області під час проведення позапланової перевірки відділу містобудування та архітектури Щасливцевської сільської ради було прийнято рішення від 18 травня 2018 року № 81/Щ про скасування дії будівельного паспорту забудови земельної ділянки від 24 жовтня 2017 року № 120 «Будівництво житлового будинку з терасою, літньої кухні з терасою, господарського блоку з терасою по АДРЕСА_5 ».

Таким чином, спірне майно не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації, будівельні роботи здійснені без наявності встановленої законом проектної та дозвільної документації.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-135цс14, вирішуючи питання про законність набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, за положенням статті 376 ЦК України треба враховувати те, що право власності на нерухоме майно може бути визнано за особою лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні статті 376 ЦК України та статті 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки спірним правовідносинам на предмет їх відповідності положенням Закону України Про регулювання містобудівної діяльності щодо порядку прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомості; не звернуто увагу на відсутність в матеріалах справи інформації Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області щодо дозволу проводити будівельні роботи з будівництва об`єкту та вводити його в експлуатацію в установленому законом порядку. Вказані порушення призвели до помилкових та неправомірних висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вказаною статтею унормовано, що виконання будівельних робіт дозволяється після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CC1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з реєстрації заяви. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Однак, в даному випадку, спірні об`єкти будівництва в експлуатацію у визначеному законодавством порядку не вводились.

Таким чином, задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції фактично дозволив використовувати об`єкт, який не було визнано в установленому законом порядку готовим для введення в експлуатацію, що є порушенням вимог Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року.

Враховуючи, все вищевикладене у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази наявності підстав для визнання права власності на житлові будинки за позивачами.

Крім того, ухвалюючи рішення у справі, суд допустив порушення норм процесуального права, зокрема частини першої статті 30 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2019 року було відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про сумісну діяльність. У подальшому, 17 квітня 2019 року позивачем було уточнено позовні вимоги. Позивач уточнив коло відповідачів у справі та позовні вимоги про стягнення на свою користь суми боргу за договором про сумісну діяльність заявив у солідарному порядку до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ ТІМОН-2015.

У подальшому, відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ ТІМОН-2015 звернулись до ОСОБА_1 із зустрічними позовними вимогами про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності.

Ухвалою судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року при прийнятті зустрічної позовної заяви було постановлено зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ ТІМОН-2015 до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ТОВ ТІМОН-2015 про стягнення солідарно суми боргу за договором про сумісну діяльність.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 про стягнення суми боргу за договором про сумісну діяльність; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності. Справу призначено до розгляду по суті на 12.08.2019 року.

У відповідності до ст. 378 ЦПК України, самостійною підставою для скасування судового рішення є порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У відповідності до вимог ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Як убачається з матеріалів справи в ході підготовчого провадження, внаслідок зміни у складі відповідачів та прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву, за якою спір повинен розглядатись за правилами виключної підсудності, оскільки вказаний спір виник із приводу нерухомого майна, яке розташовано: Херсонська область, Геніческий район, с. Щасливцеве та територіально не належить до юрисдикції Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

На зазначене суд уваги не звернув та розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову та додаткове рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року підлягають скасуванню з ухваленням в цій часині нового про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 на користь прокуратури Херсонської області підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплачених прокуратурою за подачу апеляційної скарги по 461,00 грн з кожного позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову та Додаткове рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 до ОСОБА_1 про розірвання біржового договору, поділу майна та визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю ТІМОН-2015 на користь прокуратури Херсонської області судові витрати, що складаються із судового збору по 461,00 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко