Справа № 201/4545/21
Провадження № 2/201/2332/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 травня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 15 березня 2021 року взяв у позивача в борг грошову суму, про що було складено договір позики в вигляді простого письмового договору і розписки. У договорі були обумовлені умови користування грошима (сплата процентів) і умови їх повернення. Гроші відповідачем отримані, але в обумовлений у договорі позики строк гроші позивачу відповідач в повній сумі не повернув, письмову вимогу позивача про повернення суми позики та сплату процентів відповідач проігнорував. Позивач просив стягнути з відповідача вказаний борг включно із нарахованими згідно умов договору позики процентами, а також понесені судові витрата по справі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду заяву у якій повідомив, що по суті викладених у позові фактичних обставин справи він не заперечує та внаслідок відсутності грошових коштів не має можливості повернути заборгованість і просив суд розглянути справу за наявними матеріалами без його участі у судових засіданнях.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що за договором позики грошових коштів від 15 березня 2021 року, оформленого у вигляді простого письмового договору між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 , в цей же день, 15 березня 2021 року, Відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 1 386 525,00 гривень на умовах зворотності, відплатності та строковості, про що було складено письмовий договір, оформлений в вигляді договору, а також окрему розписку про отримання коштів. Вказаним договором передбачалися, що Позивач (Позикодавець) передає Відповідачу (Позичальнику) у власність грошові кошти у сумі 1 386 525,00 гривень, а Позичальник приймає вказані вище грошові кошти та зобов`язується повернути їх не пізніше ніж 15 квітня 2021 року і в той же строк сплатити проценти за користування позикою у розмірі 24 % річних від суми позики. Про отримання вказаних коштів Відповідачем Позивачу в цей же день 15 березня 2021 року надано розписку. Позивач виконав умови договору позики та надав Відповідачу ОСОБА_2 кошти у сумі 1 386 525,00 гривень, що підтверджується доказами і фактично не заперечується сторонами. Відповідно до п. 6 Договору позики, повернення суми позики підтверджується розпискою Позикодавця про отримання грошових коштів. Вказані кошти Відповідачем у передбачений договором позики строк не повернуті. На письмову вимогу Позивача, що направлена поштовим відправленням 27.04.2021 року і отримана Відповідачем 05.05.2021 року, він не реагував, суму позики не повернув та не сплатив проценти за користування грошовими коштами. Після звернення Позивача до суду Відповідач свої зобов`язання також не виконав. Таким чином, станом на 01 червня 2021 року у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 1 425 727,57 грн., та складається з заборгованості по поверненню суми позики в розмірі 1 386 525,00 грн. і заборгованості по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 39 202,57 грн. за період з 15.03.2021 по 27.04.2021 року, що заявляється Позивачем до стягнення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В судовому засіданні з`ясовано, що кошти у позивача відповідач у вказаній сумі дійсно брав, сторонами було підписано договір позики (у вигляді простого письмового договору), а також відповідачем складено розписку про отримання коштів.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору позики Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики належним чином не виконав і не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 1 386 525,00 гривень. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму.

Крім того відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України встановлює, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У пункті 3 договором позики, сторонами погоджено, що позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за користування позикою у розмірі 24% річних у строк до 15 квітня 2021 року. Станом на день направлення Позивачем письмової вимоги Відповідачу, а саме 27.04.2021 року, проценти сплачені також не були. Строк користування грошовими коштами склав 43 дні (з 15.03.2021 по 27.04.2021 року). Отже сума процентів, що заявляється позивачем до стягнення складає 39 202,57 грн. (сума позики 1 386 525,00 грн. * 24 % річних / 365 днів * 43 дні користування грошовими коштами). За таких обставин, вимога позивача про стягнення процентів у сумі 39 202,57 грн. підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики від 15 березня 2021 року у загальному розмірі 1 425 727,57 грн., що складається з заборгованості по поверненню суми позики в розмірі 1 386 525,00 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 39 202,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 11350,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев