Справа № 159/2434/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/397/21 Категорія: 44 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Галицька І.П.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості безпідставно набутого автомобіля, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом про визнання за ним права власності на автомобіль, які обґрунтував тим, що 13 березня 2019 він придбав особисто за кордоном автомобіль марки «Skoda Oktavia» 2011 року випуску за ціною 2500 євро, ввіз цей автомобіль на територію України, сплатив усі необхідні податки і збори і здійснив його першу реєстрацію в Україні на ім`я відповідачки ОСОБА_3 , яка жодних коштів на придбання автомобіля та сплати відповідних платежів не давала.

Позивач також зазначав, що 1 липня 2019 року відповідачка на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила його на представництво її інтересів щодо автомобіля, в тому числі на вчинення дій фінансового та матеріального характеру, однак пізніше відкликала свою довіреність та не відшкодувала понесені ним витрати на придбання автомобіля.

Посилаючись на зазначені обставини та, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в його користь вартість автомобіля у розмірі 190000 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просив скаргу залишити без задоволення, позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи установлено, що 19 липня 2019 року ОСОБА_3 на підставі договору доручення уповноважила ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 бути її представниками в державних та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, в тому числі у відповідних Регіональних сервісних центрах МВС України, органах нотаріату, комісійних магазинах, при вирішенні питань, пов`язаних з проходженням техогляду, страхуванням, зняттям (постановкою) на облік, переобладнанням та відчуженням (продажем, обміном) належного їй на праві власності автомобіля у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 30 березня 2019 року, ТЦС 07 42 транспортного засобу марки «Skoda Oktavia» 2011 року. Довіреність видана строком на 1 рік (а.с.19).

Судом також установлено, що ОСОБА_2 на підставі договору доручення придбав за кордоном для ОСОБА_3 автомобіль марки «Skoda Oktavia» 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та поставив його на облік на її ім`я.

Відповідачка ОСОБА_3 відкликала свою довіреність, видану в тому числі і на ім`я позивача ОСОБА_2

ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в його користь вартість придбаного ним автомобіля у розмірі 190000 грн, оскільки вважає, що саме у нього виникло право власності на спірний автомобіль, а відповідачка, забравши у нього автомобіль, не вчинила жодних дій, спрямованих на досягнення правових наслідків, які обумовлені договорами з нею, не повернула йому кошти, пов`язані з придбанням автомобіля, сплати необхідних та інших платежів від її імені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , судом першої інстанції враховано, що підстав для стягнення з відповідачки в користь позивача вартості автомобіля немає.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

За положеннями статті 1000, 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або територія), у межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Отже, предмет договору доручення - це певні юридичні дії, які повірений зобов`язується вчинити від імені і за рахунок довірителя.

Договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною (частина 1, 2 статті 1008 ЦК України).

Частина 2 статті 1000 ЦК України допускає встановлення виключного права повіреного на вчинення від імені довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. Можуть також встановлюватися строк такого доручення та територія, в межах якої діє виключне право повіреного. Це дає повіреному певні гарантії на право діяти від імені довірителя. Але ж і в таких випадках не виключається право довірителя в будь-який час відмовитися від договору (частина 2 статті 1008 ЦК України), а тому відповідні зобов`язання довірителя можуть бути припинені в будь-який час.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим (частина 1 статті 1004 ЦК України).

При цьому судом установлено, що у виданій на підставі договору доручення довіреності довіритель ОСОБА_3 уповноважила повіреного ОСОБА_2 бути її представником при вирішенні питань, пов`язаних з проходженням техогляду, страхуванням, зняттям (постановкою) на облік, переобладнання та відчуженням (продажем, обміном) належного їй на праві власності автомобіля.

Отже, повірений ОСОБА_2 за договором доручення придбав для довірителя ОСОБА_3 автомобіль, тобто вчинив від імені та за рахунок довірителя відповідні юридичні дії, а тому на увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги щодо необхідності установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна відповідачкою не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_3 в його користь грошової вартості автомобіля у розмірі 190000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді