ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/612/20 Номер провадження 22-ц/814/1140/21Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі -МТСБУ) звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04 серпня 2017 року о 14 год. 02 хв. відповідач, керуючи транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський допустив зіткнення з транспортним засобом «Тоуоtа», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області по справі №525/837/17 від 22 серпня 2017 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначав, що відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 р. №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Закону № 1961-ІV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до пункту 39.1. статті 39 Закону № 1961-ІV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а) пункту 41.1. статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно статті 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Керуючись вище зазначеними нормами, потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається статтею 35 Закону № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Відповідно до Звіту № 497 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Тоуоtа», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 99 020,00 грн. Вартість проведення експертизи складає 1 300,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 100 320,00 гривень.

Відповідно до викладених обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 100320,00 грн та судовий збір у розмірі 2102, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу завдану шкоду в розмірі 99020,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 1300,00 грн та сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно взяв до уваги Звіт про оцінку майна № 497, проведеного «Центром незалежної оцінки та експертизи», відповідач не погоджується із розміром визначених збитків.

Суд не вирішив питання щодо передачі відповідачу пошкоджених деталей.

Позивач не погоджується із стягненням із нього судового збору тому, що він є інвалідом 2 групи.

Суд не застосував вимоги частини четвертої статті 1193 ЦК України.

Також ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме вказує на те, що він не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Узагальнені доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що доводи неведені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 100320,00 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Позиція апеляційного суду

Щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи

Розглядаючи справу без участі відповідача та його представника, суд першої інстанції вказав, що представник відповідача - адвокат Рохманов В.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань не подав.

Проте колегія суддів не може погодитися із цим висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Частиною третьої статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Згідно частини одинадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частина перша статті 130 передбачає, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Згідно частини другої вказаної статті розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як передбачено частиною третьої статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

В матеріалах справи відсутні дані щодо належного повідомлення відповідача та його представника про час, дату та місце судового засідання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відсутні підстави для повідомлення відповідача у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, оскільки місце проживання відповідача відоме.

За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

За змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-2806цс16.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2017 року о 14 год. 02 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський допустив зіткнення з транспортним засобом «Тоуоtа», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області по справі №525/837/17 від 22 серпня 2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним і підданий стягненню по статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) грн, який стягнуто на користь держави.

Поставною Великобагачанського районного суду Полтавської області по справі №525/837/17 від 22 серпня 2017 року встановлено, що 04 серпня 2017 року, близько 14 години 02 хвилин, ОСОБА_1 , на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом марки Renault Duster, держаний номерний знак НОМЕР_3 , при виконанні маневру обгону, не виконав вимог дорожнього знаку 3.25 (Обгін заборонено) та суцільної дорожньої розмітки (1.1), внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Toyota Auris, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася попереду в попутному напрямку та виконувала маневр з відповідним покажчиком повороту у дозволеному місці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. ОСОБА_1 своїми діями порушив пункти 3.25, 1.1, підпункту 14.2б Правил дорожнього руху України.

Згідно розписки ОСОБА_1 копію постанови отримав 22 серпня 2017 року.

Постанова Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2017 року по справі №525/837/17 набрала законної сили 02 вересня 2017 року.

ОСОБА_1 вказана постанова з підстав невідповідності висновків викладених у ній фактичним обставинам справи не оскаржувалась.

Оскільки відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається статтею 35 Закону № 961-IV.

Зокрема, потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 497, проведеного «Центром незалежної оцінки та експертизи»встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Тоуоtа», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 99 020,00 грн.

Отже, вимога про стягнення 99020, 00 грн є обґрунтованою.

Крім того, позивач поніс 1300, 00 грн витрат по сплаті за проведення Звіту про оцінку майна № 497.

Згідно з пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону.

Відтак, заявлена вимога про стягнення 1300,00 грн витрат, понесених для встановлення розміру збитку, підлягає задоволенню в частині фактичних витрат МТСБУ відповідно до вимог статті 1191 ЦК України, що також узгоджується із позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 686/20040/2012 (провадження № 61-672св18).

Отже, загальний розмір витрат понесених позивачем з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 100 320,00 гривень.

Щодо інших аргументів, які наведені в апеляційній скарзі

Щодо незгоди із Звітом про оцінку майна № 497, проведеного «Центром незалежної оцінки та експертизи» та розміром визначених збитків

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя).

Колегія суддів вважає, що сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, може бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що іншого розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, ніж визначеного у звітах про визначення вартості матеріального збитку, не наведено, відповідач не здійснив оплату за провадження призначеної судом судової експертизи, а доводи щодо підстав несплати за проведення експертизи є безпідставними та не дають підстави для відмови у задоволенні позову.

Відтак, колегія суддів приймає як належний доказ Звіт про оцінку майна № 497, проведеного «Центром незалежної оцінки та експертизи».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 486/707/16-ц (провадження № 61-745св18) викладена правова позиція, відповідно до якої правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування.

Щодо невирішення питання щодо передачі відповідачу пошкоджених деталей

Відносно повернення пошкоджених деталей автомобіля, колегія суддів приходить до висновку, що вказані доводи апеляційної скарги є неспроможними, так як відповідач не вказує, які саме деталі йому мають бути повернуті.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позов пред`явлений в порядку регресу не особою, якій заподіяно шкоду, а особою, яка її відшкодувала.

Щодо застосування вимог частини четвертої статті 1193 ЦК України

Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності у порівнянні із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає відшкодуванню завданих збитків у встановленому законодавством порядку і розмірі або відшкодування завданих збитків поставить його у тяжке матеріальне становище. На підтвердження незадовільного майнового стану повинні бути надані належні та допустимі докази.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам факт наявності інвалідності не свідчить про скрутний стан відповідача, а доказів, які б давали підстави врахувати майновий стан ОСОБА_1 та застосувати положення статті 1193 ЦК України останній не надав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як уже звертала увагу колегія суддів, за приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь МТСБУ завдану шкоду в порядку регресу в сумі 100320, 00 грн.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до пункту 9 частини першої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 04 квітня 2018 року Пенсійним фондом України, а тому у силу наведеної норми законодавства він звільнений від сплати судового збору.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується також випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн компенсується йому за рахунок держави.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір із відповідача, який є інвалідом ІІ групи і відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.

Щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору, то оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, але при частковому задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції постановляє фактично рішення про стягнення шкоди в порядку регресу в тому розмірі, в якому були стягнуті судом першої інстанції, - судові витрати щодо судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 100320,00 (сто тисяч триста двадцять) гривень.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2102, 00 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко