Справа № 310/82/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Соколової О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянськ у порядку загального позовного провадження цивільну справу №310/82/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про захист прав споживачів, -

за відсутності сторін, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка за допомогою засобів поштового зв`язку 28.12.2020 звернулася до суду із зазначеним позовом, просить визнати договір позики, укладений між нею та ТОВ «Європейська кредитна група» недійсним.

За змістом позовної заяви, між ОСОБА_1 та ТОВ «Європейська кредитна група» укладено договір відповідно до якого ОСОБА_1 отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вона вважає, що він є недійсним з огляду на таке.

Так, ТОВ «Європейська кредитна група» надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, договір не підписаний. При цьому, покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав в обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України захист прав споживачів".

Ч.2,3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформація про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8)період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації, як вказує позивачка, повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення.

Позивачка зауважує, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору.

ОСОБА_1 наголошує, що споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.

Позивачка також вважає, що зазначену вимогу з боку відповідача проігноровано та не повідомлено письмово всю необхідну їй інформацію щодо умов договору. Зазначає, що відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору, не зазначив їх в його змісті. Тому, вважає, що на правовідносини розповсюджується ч.1 ст. 230 ЦК України, оскільки вона була навмисно введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому правовичн визнається недійсним.

Крім того, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань, за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

З приводу підписання договору, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Так, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення форми заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у зв`язку із чим договір укладений між позивачкою та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

У своєму позові ОСОБА_1 звертає увагу, що договір про надання позики про фінансового кредиту, укладений між сторонами, містить ознаки кредитного договору, проте, в оспорюваному договорі не вказана ціна й сукупна вартість кредиту. Зазначає, що у разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості», проте, працівниками ТОВ «Європейська кредитна група» проігнороване вимоги законодавства та не надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто, витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим.

ОСОБА_1 у позовній заяві акцентує увагу на нечесності підприємницької практики, вказує, що відповідачем введено її в оману щодо істотних умов договору. Також при укладенні договору порушено принцип рівності сторін, так як запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Ухвалою суду від 18.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. За змістом ухвали відповідачу визначено 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено право у строк для подання відзиву пред`явити зустрічний позов, подати заперечення проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Постановлено клопотання про витребування доказів розглянути в підготовчому засіданні.

23.02.2021 до матеріалів справи надійшов відзив представника відповідача, за змістом якого він просить у задоволенні позову відмовити. Разом із цим, відповідач надав до суду завірену належним чином копію договору разом із додатками.

Згідно з відзивом, представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 на сайті відповідача здійснила заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів (копія заповненої заяви додається), виявила таким чином свій намір укласти договір з відповідачем. Договір, укладений між сторонами, є електронним, так, одна сторона здійснила пропозицію щодо укладення договору (оферту), а друга - прийняла пропозицію (акцепт). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

В момент, коли позивачка заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналась до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним (ч.3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок отримання коштів не є односкладовим, укладення угоди без заповнення заявки є неможливим.

Із посиланням на ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідач зазначає, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), технічні засоби ідентифікації сторони тощо.

У своєму відзиві відповідач наголошує, що згідно з п. 1.6 Індивідуальної частини Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства www.eurogroshi.com.ua.

Згідно з п. 2.3 Договору оферти, сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За п. 8.4 Договору оферти, Клієнт підтверджує, що до укладення кредитного договору він дав згоду, усвідомлюючи його правові наслідки, на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором як власноручного підпису.

Згідно з п. 6.1 Індивідуальної частини Договору, цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На спростування позиції відповідача, що вона, начебто, не укладала договір, відповідач надав копію заповненої заяви (анкети) ОСОБА_2 , витяг з УБКІ, фото позивача з власним паспортом у руках, копію витягу з історії відвідування сайту позивачем, докази надходження коду - одноразового ідентифікатора на телефонний номер позивача, копію Індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту №/487116 від 12.02.2020, укладеного з позивачем, довідку ТОВ «Платежі онлайн» вих. № 159/02 від 18.02.2021.

Сторона відповідача зазначає, що договір таким чином укладений відповідно до вимог ст. 10 ЗУ «Про електрону комерцію», позивачка заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняла пропозицію (оферту) та приєдналась до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів.

Договір підписано відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового ідентифікатора, що цілком відповідає вимогам чинного законодавства, а, отже, твердження позивача про те, що договір не підписано, є хибним, та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Також, представник відповідача звертає увагу, що позивачка успішно пройшла перевірку Українського бюро кредитних історій, під час здійснення перевірки особистості ОСОБА_1 , нею особисто надані фото її паспорту у власних руках, що є беззаперечним підтвердженням не лише перевірки її особистості, а й наявності її волевиявлення на укладення Договору з відповідачем.

Також відповідач не погоджується із твердженням позивачки про те, що їй не надано повної та всебічної інформації про умови кредитування, зазначає, що у розділі «Документи» на сайті www.eurogroshi.com.ua, яка є відкритою для невизначеного кола осіб, будь-хто має можливість ознайомитися з умовами кредитування та перш ніж заповнювати заявку на отримання кредитних коштів, не лише ознайомитися з Публічною пропозицією (офертою) та самим Договором, а отримати консультацію за допомогою онлайн чату або за номерами телефонів, що вказані на сайті.

З приводу визнання договору недійсним, відповідач зазначає, що відповідно до Розділу 1 укладеного Договору про надання фінансового кредиту №/487116 Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно з ч. 1,2 ч.3 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Так, умовами Кредитного Договору чітко визначено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 693,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,9 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору (пункт 2.1 Договору).

За п. 1.2 Індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту, строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за Договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (пункт 2.3 Договору).

Відповідач зауважує, що позивачка отримала грошові кошти та була обізнана про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами Договору. Позивачка підтверджує, що не виконала умов Договору, не сплатила кредитних коштів у строк, передбачений умовами Договору. Тобто, порушення допущено саме з її боку.

Враховуючи викладене, факт ненадання позивачкою жодного належного, достатнього та достовірного доказу порушення відповідачем положень чинного законодавства України, за змістом відзиву, відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Більш того, під час реалізації позивачем прав позичальника, наявна можливість відмовитися від наданої відповідачем послуги та скористатися послугами інших фінансових установ, що відповідач просить взяти до уваги.

Ухвалою суду від 16.03.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, у задоволенні клопотання позивачки про витребування доказів відмовлено.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Зустрічної позовної заяви у справі не подано.

Позивачка разом із позовом подала до суду клопотання, за змістом якого просить розглядати справу без її участі.

Разом із відзивом, представник відповідача надав заяву, за змістом якої просить розглядати справу без його особистої участі в судовому засіданні, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім певних випадків, визначених цією статтею, яких у даній справі не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки справа розглядається судом за відсутності учасників справи.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши наявні у справі докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що 12.02.2020 згідно індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту №/4871116 укладено договір між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», у пункті 7 кредитного договору «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 - R84745.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.3, 2.4 Публічної пропозиції (Договору оферти) ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на укладення договору про надання фінансового кредиту Клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення; клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет, при підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта; сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту.

Згідно з додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №/4871116 від 12.02.2020, ОСОБА_1 отримала суму кредиту у розмірі 4 500,00 гривень, строком на 30 днів, фіксована процентна ставка за день користування складає 1,9 %, у пункті кредитного договору «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 - R84745.

Таким чином, в момент заповнення ОСОБА_2 заявки з метою отримання кредитних коштів вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів.

Крім того, як підтверджено відповідачем, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Так, наданими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджено, що відповідно до умов Договору №/487116 позивачка отримала грошові кошти та була обізнана про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами Договору. Натомість, позивачка не виконала умов Договору, та не провела сплату кредитних коштів у строк, передбачений умовами Договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтями 218-235 ЦК України визначено окремі підстави для визнання правочину недійсним чи встановлені підстави нікчемності правочину.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Виходячи з положень ст.230 ЦК України, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на тридцять днів, відповідачем було повідомлено про сплату 1,9% на добу за користування кредитними коштами, що визнається позивачкою, а також те, що позивачка не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, враховуючи всі наявні письмові докази, додані до відзиву, безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи (копію анкети-заяви, публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про надання фінансового кредиту, індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №/487116 від 12.02.2020, доказів надходження коду - одноразового ідентифікатора на телефонний номер позивачки, витягу з історії відвідування сайту позивачкою, витягу ТОВ «Українське бюро кредитних історій», фото клієнта, інформаційної довідки про зарахування грошових коштів позивачці від відповідача №159/02 від 18.02.2021), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Суд також на спростування тверджень позивачки наголошує, що у ст3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Ч.5ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Крім того, ст.652 ЦК України надає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці 2 ч.2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

При цьому, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи надані стороною відповідача докази, суд дійшов переконання, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Суд бере до уваги, що на офіційному сайті Відповідача розміщено Публічну пропозицію (оферту), а також сам Договір, в яких зазначена вся повна інформація щодо умов укладення кредитного договору, а саме визначено: порядок укладення договору та надання фінансового кредиту; предмет та строк дії Договору; права і обов`язки сторін; порядок нарахування процентів за користування кредитом та механізм повернення кредиту; продовження строку користування кредитом (пролонгація); реструктуризація договору; відповідальність сторін; внесення змін і доповнень.

Така інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивачка мала змогу, перш ніж укласти Договір, детально ознайомитися з його умовами, у тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення, звернутись за онлайн-роз`ясненнями в разі наявності запитань або незрозумілих тверджень в умовах. А отже, доводи позивачки про те, що відповідач старанно приховував інформацію про реальну річну ставку є хибним та не відповідає дійсності.

У своїй позовній заяві позивачка посилається, серед іншого, на те, що договір укладено під впливом помилки та обману, однак, з таким твердженням суд не погоджується, оскільки позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення та має істотне значення.

Так, у разі, якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування ст. 229 ЦК України.

Суд також наголошує, що вимоги про визнання правочинів недійсними, заявлені на підставі ст.230 ЦК України, можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях іншої особи та істотність значення обставин, щодояких особу введено в оману. Таким чином, ОСОБА_1 повинна довести належними та допустимими доказами наявність умислу у діях відповідача ввести в оману позивача щодо дійсних істотних умов Договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, пр. № 61-9071св20, яку суд застосовує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

На переконання суду, заявлені вимоги зводяться до оспорювання суми заборгованості, наявної на час звернення до суду, проте, їх розмір та порядок нарахування не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу наявності у діях відповідача умислу ввести в оману позивачку щодо дійсних умов укладення Договору, враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення виходила саме з боку позивачки, яка мала доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб, а також могла звернутись до будь-якої іншої фінансової установи з метою отримання кредитних коштів. Поряд з цим, не надано позивачкою й жодних доказів, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору № /487116 вимогам чинного на час укладення правочину законодавства та про несправедливість його умов, адже доводи про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом договору. На підставі наведеного встановлено підстави для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи норму ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову про захист прав споживача, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», про захист прав споживачів, - відмовити.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», , вул. Нижній Вал, буд. 51, м. Київ, 04071.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04.05.2021 (довідка у матеріалах справи).

Суддя Л. А. Вайнраух