Справа № 653/3020/20
Провадження № 2/653/483/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Рижова Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климов Андрій Робертович до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заборони відчуження майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климов Андрій Робертович звернувся до суду із позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заборони відчуження майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 , який до перенумерації мав номер АДРЕСА_2 .

Вказує, що 24 вересня 2019 року він дізнався про наявність заборони відчуження, накладеного на належний йому будинок, що відповідно до витягу з реєстру речових прав був накладений на підставі договору застави, виданого Генічеською державною нотаріальною конторою та зареєстровано Генічеською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 , який зазначений власником будинку.

Наголошує на тому, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон датою виникнення обтяження є 11 червня 1969 року, проте на той час позивач не володів цивільною дієздатністю, тому не міг бути суб`єктом, через якого виникла заборона. Більш того, на дату виникнення заборони спірний будинок не існував як об`єкт нерухомого майна, так як його будівництво на той час не планувалось, оскільки договір про надання позивачу у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва будинку був укладений у 1986 році. Також вказує, що під час будівництва відбулась перенумерація будинків у м. Генічеськ, в результаті якого будинку АДРЕСА_2 присвоєно нову адресу: буд. АДРЕСА_1 .

Враховуючи це та той факт, що наявна заборона обмежує права власника, позивач був вимушений звернутись до суду із позовом, в якому просить скасувати заборону на відчуження майна, а саме на належний йому житловий будинок.

Від представника відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог. Наголосив на тому, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки обтяження було накладено Генічеською державною нотаріальною конторою. При цьому позивач не навів підстав, яким чином відповідач, його рішення, дії чи бездіяльність порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 . Крім того, відповідач не наділений повноваженнями для виправлення помилок у Державному реєстрі прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити та скасувати заборону на належний йому житловий будинок. Судові витрати просив залишити за ним.

Представник відповідача - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за довіреністю Рижов Ю.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечував, оскільки позивач пред`явив позовні вимоги до неналежного відповідача.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 лютого 1987 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори був посвідчений договір про надання ОСОБА_1 у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та 01 лютого 1989 року будинок був прийнятий в експлуатацію актом, затвердженим рішенням Генічеського виконавчого комітету ради депутатів.

27 лютого 1989 року ОСОБА_1 було надано реєстраційне посвідчення на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються копіями вказаних документів, а також довідкою КП «Генічеське БТІ» ХОР від 15 жовтня 2019 року.

Крім того, відповідно до вказаної довідки, а також інформації, наданою 27 березня 2020 року Державним архівом Херсонської області, 02 березня 1988 року виконавчим комітетом Генічеської міської ради було прийнято рішення за № 181 «Про затвердження нумерації житлових будинків і громадських будівель в м. Генічеську», за яким, як зазначає БТІ у своїй довідці, будинку по АДРЕСА_2 було присвоєно АДРЕСА_1 .

Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що він дізнався про наявність заборони на житловий будинок, накладеної на ім`я іншої особи, як власника житлового будинку.

Наявність заборони на нерухоме майно підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно до яких за реєстраційним номером обтяження 2463845 Генічеською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 2005 накладено обтяження на будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 . Підставою обтяження є договір застави, б/н, Генічеська районна державна нотаріальна контора. Згідно додаткових даних, датою виникнення підстави для обтяження є 11 червня 1969 року.

При зверненні до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу повідомлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно обтяження нерухомого майна встановлено, зокрема, що дійсно на вказаний житловий будинок накладена заборона на майно ОСОБА_2 , а саме на спірний житловий будинок за заявою Генічеської районної державної нотаріальної контори, проте договір застави в державному нотаріального архіві не значиться.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Суд враховує вимоги ст. 317 ЦК України, відповідно до якої, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Суд погоджується із позицією відповідача у справі, викладеною в відзиві до позову та наголошує на тому, що відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване (п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Зі змісту позовних вимог, а також в ході судового розгляду позивач жодним чином не обґрунтував яким чином Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) було порушено права позивача щодо наявної заборони на майно, яка як встановлена судом, була накладена на ім`я ОСОБА_2 , а підставою для такого обтяження була заява Генічеської районної державної нотаріальної контори, про що вказано у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

Слід наголосити, що суд сприяв учасникам справи в реалізації їх прав та роз`яснював позивачу доцільність заміни відповідача на належного, проте таке клопотання заявлено не було, позивач просив суд розглянути справу за наявними матеріалами до вказаного у позові відповідача.

Більш того, представник позивача адвокат Климов А.Р. направив до суду письмові пояснення, в яких висловив категоричну позицію з приводу заміни відповідача, оскільки, на його думку, у позові зазначений належний відповідач. Вказав, що на час подання позову Генічеська державна нотаріально контора, як юридична особа, що вчиняє нотаріальні та реєстраційні дії свою діяльність не здійснювала, нотаріуси були відсутні на робочому місці, заяви та запити не отримували. У зв`язку із чим, позивач визначив відповідача, як орган, що здійснює контроль за нотаріатом.

Суд вважає вказані пояснення неспроможними в силу зазначених судом вище положень та вважає за необхідне роз`яснити, що позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем та саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі (ст. 51, ст. 175 ЦПК України).

Сам по собі факт того, що позивач звертався до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з запитом про надання інформації про накладену заборону та отримав відповідь не породжує підстав для пред`явлення позовних вимог до управління юстиції з вимогою про зняття арешту з майна, як й те, що на думку позивача, Генічеська державна нотаріальна контора не здійснювала свої повноваження на момент подачі позову.

При цьому суд позбавлений права самостійно заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача, оскільки така ініціатива повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання.

За таких обставин та за відсутності клопотання про заміну неналежного відповідача, суд розглянув справу в межах заявлених вимог щодо зазначеного у позові відповідача та прийшов до висновку, що в задоволенні позовних слід відмовити за необґрунтованістю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климов Андрій Робертович до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заборони відчуження майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 квітня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова