Справа № 202/6230/20
Провадження № 2/204/562/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представниці позивача адвокатки Іванової О.М., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна та Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Дніпросіті», про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів: АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрдебт Плюс» та ОСОБА_3 , визначивши третіми особами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та ТОВ підприємство «Дніпросіті», із вимогою про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги (а. с. 2-8).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 07 червня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № . На підставі вказаного договору ОСОБА_3 надано кредит в розмірі 140000 доларів США строком до 06 червня 2014 року зі сплатою 12,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом. 07 червня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 0/1/3, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку об`єкт нерухомого майна, реєстраційний № 6881757, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта А-2, А1-2 адміністративна будівля, загальною площею 860,7 кв. м. , а,а ганки, а сходи, К-2, К1-1 виробнича будівля, загальною площею 529,8 кв. м., к, к ганки, Л.М.Н. навіси, 1-7, І огорожі, П павільйон (тимчасовий), О- склад (тимчасовий). 06 жовтня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 0417/2-1299/20110, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСибБанк» задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Дніпросіті» солідарно на користь ПАТ «УкрСибБанк» 1042328 гривень 28 копійок, в тому числі, заборгованість за сумою кредиту 884008 гривень 97 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом 130754 гривень 41 копійка, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 14244 гривень 79 копійок, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 13320 гривень 11 копійок, судовий збір 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень. 20 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вказане рішення суду залишено без змін. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі № 1441, за яким права вимоги за кредитним договором, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № від 07 червня 2007 року та договором іпотеки № 0/1/3 від 07 червня 2007 року від ПАТ «УкрСибБанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк». В серпні 2020 року, в телефонному режимі, позивачеві було повідомлено представником ТОВ «Укрдебт Плюс» про укладення з ПАТ «Дельта Банк» договору про відступлення права вимоги за вищевказаними договорами. Однак жодних письмових повідомлень про відступлення права вимоги позивач не отримував, тому 28 серпня 2020 року він звернувся до ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» з письмовими запитами про отримання вказаних копій договорів, але офіційної відповіді на них йому не надано. Проте, на його телефон ТОВ «Укрдебт Плюс» було надіслано фотографії вказаних договорів та в телефонному режимі повідомлено, що сума переданого від АТ «Дельта Банк» права вимоги складає більше 8000000 гривень та ТОВ «Укрдебт Плюс» має наміри, найближчим часом, звернути стягнення на належне позивачеві нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, в рахунок погашення боргу. Вважає, що після винесення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 06 жовтня 2011 року, нарахування відсотків за користування кредитом, є неправомірним, а тому і передача на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» права вимоги за вищевказаними договорами, також є неправомірною. Тому, вважає, що укладений між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» договір № 2245 про відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за договором споживчого кредиту № від 07 червня 2007 року, договору іпотеки № 0/1/3 від 07 червня 2007 року та договору поруки від 07 червня 2007 року на суму 8000000 гривень в значній мірі порушує його права як іпотекодавця/поручителя, оскільки в 6,5 разів збільшує загальний розмір забезпеченої іпотекою вимоги, та більше ніж у 50 разів збільшує розмір відсотків по кредиту, на яку мав право вимоги ПАТ «УкрСибБанк». З цих підстав, вважає, що договір № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13 травня 2020 року має бути визнаний недійсним в частині обсягу/суми переданої по ньому вимоги до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ТОВ підприємства «Дніпросіті».

03 грудня 2020 року вищевказана позовна заява надійшла до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 40).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2020 року, справу розподілено в провадження судді Приваліхіної А.І. (а. с. 41).

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року справу прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 00 хвилин 26 січня 2021 року (а. с. 42), яка надіслана учасникам справи 30 грудня 2020 року за вихідним № 28466/20-вих/2/204/2213/20 (а. с. 43).

12 січня 2021 року позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 47-48). В обґрунтування заяви зазначає, що ТОВ «Укрдебт Плюс» на його вимогу надано виписку з додатку № 2 до договору № 2245/К від 13 травня 2020 року про відступлення права вимоги, з якої вбачається, що загальна сума переданої вимоги становить 11207204 гривні 28 копійок, з яких основна сума заборгованості по тілу кредиту складає 2991923 гривні, заборгованість по нарахованим процентам 8215281 гривня 28 копійок. Тому він прохає суд визнати недійсним договір № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13 березня 2020 року в частині переданого права вимоги за договором споживчого кредиту № від 07 червня 2007 року, договору іпотеки № 0/1/3 від 07 червня 2007 року та договору поруки від 07 червня 2007 року на суму 11207204 гривні 28 копійок.

19 січня 2021 року позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 52-53), відповідно до яких він додатково просить суд встановити, що за договором № 2245/К від 13 березня 2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс» за вищевказаними договорами на суму 1042328 гривень 28 копійок.

09 лютого 2021 року на адресу суду від представника ТОВ «Укрдебт Плюс» - адвоката Кірєєва С.В., надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 78-84). В обґрунтування відзиву зазначено, що договір про надання споживчого кредиту, іпотечний договір та договір поруки на момент звернення позивачем з даним позовом до суду, сторонами не оскаржувався. 07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» було укладено договір № 2245/К про відступлення права вимоги, за якими, в тому числі, було відступлено право вимоги за договором кредиту № 0 від 07 червня 2007 року, тому кредитор та іпотекодержателя по договору було змінено з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс». Зазначає, що підставами для недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України на момент вчинення правочину, а не наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора. Крім того, позивачем рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-1299/2011 не виконано. Таким чином, заявлена позивачем вимога направлена на повне уникнення від виконання не тільки умов кредитного договору № 0 від 07 червня 2007 року, а і рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-1299/2011. З цих підстав, прохає суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (а. с. 94-97), в якій він зазначає, що він не заперечує факт заборгованості та не оспорює факт передачі боргу за цим кредитом новому кредитору, а оспорює договір № 2245/К про відступлення права вимоги від 13 травня 2020 року лише в частині суми заборгованості. Вказує, що з набранням рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-1299/2011 законної сили припинилися правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, в тому числі і подальше нарахування банком відсотків, пені, штрафів, сплата та нарахування комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, тощо. Крім того, зазначає, що ні АТ «Дельта Банк», ні ТОВ «Укрдебт Плюс» не скористалися своїм правом та не звернулися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки цілком розуміють, що у виконавчому листі буде вказана сума в розмірі 1042328 гривень 28 копійок, як зазначено в рішенні суду, а не в розмірі 11207204 гривні 28 копійок, як вказано в договорі відступлення права вимоги.

Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснення надав аналогічні тексту відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 червня 2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № (а. с. 11-15), відповідно до якого банком надано ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 140000 доларів США, які позичальник зобов`язаний повернути у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 06 червня 2014 року, зі сплатою 12,8 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором 07 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/1/3 на нерухоме майно, реєстраційний № 6881757, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16-18) та договір поруки № 0/П/1 від 07 червня 2007 року (а. с. 19). Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором споживчого кредиту 07 червня 2007 року між банком та ТОВ підприємство «Дніпросіті» укладено договір поруки № 0/П/2 (а. с. 20-21). 06 жовтня 2011 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ «УкрСибБанк» задоволено повністю та, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 й ТОВ «Дніпросіті» на корить ПАТ «УкрСибБанк» 1042328 гривень 28 копійок, у тому числі заборгованість за сумою кредиту 884008 гривень 97 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом 130754 гривень 41 копійка, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 14244 гривень 79 копійок, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 13320 гривень 11 копійок, судовий збір 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень, а всього 1044148 гривень 28 копійок (а. с. 22). 20 лютого 2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вказане рішення суду залишено без змін (а. с. 23). 27 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а. с. 24). 13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір № 2245/К про відступлення прав вимоги, в тому числі і за вищевказаними договорами (а. с. 25-27). 28 серпня 2020 року позивач звернувся до ПАТ Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» із заявами про надання посвідчених копій договорів відступлення права вимоги (а. с. 28-29).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Нормою статті 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, заміна кредитора відбувається й поза межами виконавчого провадження, зокрема у разі відступлення права вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору № 2245/К про відступлення прав вимоги від 13 травня 2020 року були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його вимогам законодавства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем не оспорюються факт заборгованості та факт передачі боргу за договором відступлення прав вимоги, а оспорюваним є лише сума заборгованості за даним договором.

Виходячи з аналізу ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, можна зробити висновок, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Нормою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на наведене, обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень ст. ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище.

Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором.

Тому боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним.

За таких обставин, факт того, що позивачу як боржнику не було надано підтверджуючих документів щодо відступлення ПАТ «УкрСибБанк» права вимоги ПАТ «Дельта Банк», та від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Укрдебт Плюс» за договорами: споживчого кредиту № від 07 червня 2007 року, іпотеки № 0/1/3 від 07 червня 2007 року та поруки № 0/П/1 й № 0/П/2 від 07 червня 2007 року, не є підставою для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.

Під час розгляду справи судом не було встановлено, яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) позивача було порушене, не визнане чи оспорене, самим лише фактом укладення оспорюваного ним договору, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним.

Припущення представниці позивача адвокатки Іванової О.М., щодо можливого порушення відповідачем ТОВ «Укрдебт Плюс» прав позивача у майбутньому не може бути підставою для висновку щодо судового захисту прав позивача та визнання договору недійсним.

Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення відповідачами прав позивача судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав немає, оскільки неможливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного позивачем договору недійсними, оскільки на теперішній час не відбулося порушення прав та інтересів позивача, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, бул. Дружби Народів, буд. 38), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» (04073, м. Київ, пр. С. Бандери, буд. 28-А, ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (01011, м. Київ, вул. Рильського, буд. 8, прим. 49) та Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Дніпросіті» (49078, м. Дніпро, вул. Воронежська, буд. 70; ), про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна