РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокусмт ПетровеСправа № 400/1042/17
Провадження № 2/941/1/21

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 ними було отримано житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером на житлове приміщення №30

від 17 лютого 1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 . Також позивач зазначив, що в ордері на житлове приміщення вказано і сина ОСОБА_5 .

21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та ОСОБА_4 було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, тому починаючи з 2004 року фактично було припинено спільне проживання, а відповідачка припинила користуватися житлом за вищевказаною адресою та проживала за іншою адресою. ОСОБА_5 також з 2004 року припинив користуватися житлом за вищевказаною адресою та проживає у

АДРЕСА_2 році між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, і на даний час в квартирі, наймачем якої фактично є ОСОБА_4 , її особистих речей та ОСОБА_5 немає, участі в оплаті комунальних послуг вони не приймають, а всі витрати по утриманню та обслуговування квартири здійснюються позивачем. Реєстрація місця проживання відповідачів у житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. В зв`язку з тим, що в односторонньому порядку позивач не може зняти з реєстрації відповідачів, які втратили право користування житловим приміщенням, він вимушений звернутись до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2018 року провадження по даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 400/288/18 за позовом ОСОБА_6 до Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , з третьою особою Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, про визнання незаконним та скасування рішення про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року провадження по справі поновлено.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_4 за місцем роботи було видано ордер на житлове приміщення №30 від 17 лютого 1997 року, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач був вказаний у даному ордері як член сім`ї наймача разом з сином ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_8 21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та ОСОБА_4 було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, і внаслідок сімейного насилля зі сторони позивача ОСОБА_4 була змушена покинути спірну квартиру, і починаючи з 2004 року почала проживати у найманих житлових приміщеннях. ОСОБА_5 перестав проживати у спірному житловому приміщенні у зв`язку з виїздом на навчання. На даний час власне житло відповідачі так і не набули. ОСОБА_4 проживає у найманій квартирі по АДРЕСА_3 , разом з нею проживає неповнолітня онука ОСОБА_7 , опікуном якої вона призначена, так як її мати - ОСОБА_8 , донька сторін, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син

ОСОБА_5 працює у м.Дніпро і проживає там же з сім`єю у найманій квартирі. ОСОБА_4 намагалася з представниками органів місцевого самоврядування 04.09.2017 року потрапити до спірної квартири, але не змогла, так як у квартирі поміняні замки. ОСОБА_5 також під час приїду до смт.Балахівка намагався потрапити до квартири, але йому ніхто не відчинив двері. Таким чином відповідачі зазначають, що не проживають у спірному житловому приміщення з поважних причин, а тому просили відмовити у задоволенні позовної заяви.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 17.02.1997 року № 30, виданого на підставі розпорядження представника президента України №13 від 17.02.1997 року ОСОБА_4 , остання та члени її сім`ї - чоловік ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_8 , отримали право на поселення до житлового приміщення квартира АДРЕСА_1 .

21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та ОСОБА_4 було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, окрім того, цього ж дня між Балахівською ЖКК та ОСОБА_1 також було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду.

Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, тому починаючи з 2004 року фактично було припинено спільне проживання.

Так, згідно акту від 10 травня 2005 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Кабанець В.В. та депутатів селищної ради Лічневич М.П. та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 без згоди та дозволу позивача та за його відсутності 09 травня 2005 року винесли з квартири все майно, крім меблів, позивач у свою чергу не заперечив щодо поділу майна після розірвання шлюбу.

Окрім того, згідно акту від 10 травня 2005 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Кабанець В.В. та депутатів селищної ради Лічневич М.П. та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 знищили майно громадянки ОСОБА_11 у вигляді одягу та речей особистої гігієни, які знаходились у квартирі.

В 2007 році між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого 28.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №13.

Згідно довідки від 09 березня 2017 року №573, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2004 року, а ОСОБА_8 з 2005 року (свідоцтво про смерть №1 від 23.01.2017 року НОМЕР_2 ) припинили користуватися житлом за вищевказаною адресою.

У відповідності до довідки від 03 листопада 2017 року №137, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, зазначена в ордері квартира належить до власності селищної ради та перебуває на балансі Балахівськї житлово-комунальної контори.

Також як вбачається з довідки від 27 вересня 2017 року №114, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, споживач ОСОБА_1 з 2012 року по теперішній час здійснює оплату по квартплаті та комунальних послугах вчасно.

Рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири АДРЕСА_1 », задоволено прохання наймачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про приватизацію квартири та передано ОСОБА_4 ј частку житлової квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність, передано ОСОБА_5 ј частку житлової квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність, передано ОСОБА_7 1/4 частку житлової квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність та зобов`язано виконком Балахівської сільської ради видати свідоцтво на право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

26 жовтня 2017 року Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що ѕ частки житлової квартири АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 і ОСОБА_7 в рівних часках, а саме по ј кожному. Свідоцтво видано згідно з рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області № 54 від 26 жовтня 2017 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири АДРЕСА_1 » та свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2017 року, 11.01.2018 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували кожний право власності на ј квартири.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року, у справі № 400/288/18 за позовом ОСОБА_6 до Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , з третьою особою Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, про визнання незаконним та скасування рішення про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири АДРЕСА_1 ». Також визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 26 жовтня 2017 року Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області згідно з рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області № 54 від 26 жовтня 2017 року на ѕ частки житлової квартири АДРЕСА_1 , яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в рівних частках, а саме по ј кожному.

У відповідності з актом від 18 липня 2017 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., капітана Петрівського відділення поліції Долинського відділу поліції в кіровоградській області Ляшевича Є.П., жительки смт. Балахівка

ОСОБА_10 , власниці квартири ОСОБА_4 , які склали даний акт в тім, що 18.07.2017 року бо 11 год. у їх присутності та присутності бувшого чоловіка ОСОБА_1 розглядалося питання про можливість спільного проживання в спільній квартирі за адресою АДРЕСА_4 . Після обговорення різних варіантів дана ситуація залишилася не вирішеною.

Згідно акту від 04 вересня 2017 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., депутата селищної ради Попова М.В., жителів будинку по

АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 04.09.2017 року о 18 год. 30 хв. у їх присутності ОСОБА_4 із внучкою ОСОБА_7 , над якою взято опікунство, а також зареєстровані за даною адресою АДРЕСА_4 , хотіли повернутися в свою квартиру на постійне місце проживання. Бувший чоловік ОСОБА_1 та його співмешканка , які постійно проживають в даній квартирі, двері не відчинили та у квартиру не пускають.

Крім цього у судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача та відповідача по справі.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що він являється головою Балахівської селищної ради. З 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають за адресою АДРЕСА_4 . Вона разом із своєю онукою проживає по

АДРЕСА_6 , в будинку зручностей немає (води і т.д.), сам по собі будинок теплий. Свідок був присутнім , коли з квартири ОСОБА_4 викидалися речі 09 травня 2005 року, стосовно цього складався акт. Він так зрозумів, що коли позивач припинив жити з дружиною, то почав співмешкати з ОСОБА_11 . Що стосується ОСОБА_5 , то свідок вже близько 10 років його не бачив, його місце проживання і перебування йому не відомі.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що проживає цивільним шлюбом з позивачем по справі у спірній квартирі в АДРЕСА_4 , але прописана в АДРЕСА_7 . З 08 березня 2005 року по теперішній час вона почала офіційно співмешкати за вказаною адресою з позивачем, а відповідачі по даній адресі не проживають. 09 травня 2005 року ОСОБА_4 разом з сестрою залізли через сусідський балкон і вирішили вселитися, хоча замки вже були замінені, вони самостійно зайшли в будинок, вивезли свої речі, а її пошкодили. За комунальні послуги жодного разу не платили ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , як принесли квитанцію, там був борг 4 тис. грн. ОСОБА_1 його сплатив і з того часу всі комунальні послуги оплачує він.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомив, що з 2005 року не бачив, щоб у спірній квартирі проживала ОСОБА_4 , яка після розлучення з чоловіком проживала у іншому місці.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що проживає в АДРЕСА_5 . Одного дня восени 2017 року прийшов голова селищної ради і попрохав її бути свідком, так як вона проживає у вказаному будинку. Вони постукали в двері, ніхто не відкривав, потім вийшли на вулицю та склали акт про те, що не відчинили двері і в квартиру не впускають. Чи вдома хтось був свідок не знає. Квартира давалася ОСОБА_4 , так як вона працювала в котельні. У сім`ї ОСОБА_18 завжди були сварки, хоча можна було мирно розійтися. Також свідок бачила, що ОСОБА_19 завжди приїжджав на гробки.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомив, що являється депутатом Балахівської селищної ради і був у складі комісії при вселенні ОСОБА_4 у квартиру по Пушкіна, 5/14. ОСОБА_4 спробувала відчинити двері, але ключ не підійшов. В квартиру їх також ніхто не пустив. Чи був хтось у квартирі, сказати не може. Вони трохи почекали, але ніхто не прийшов, а тому повернулися до селищної ради і там склали відповідний акт.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, щоє рідною сестрою

ОСОБА_4 . Восени 2004 року її сестра через сімейне насилля зі сторони свого чоловіката побої вимушена була підти з квартири і проживала деякий час у неї. Навесні 2005 року вони пішли з сестрою по її речі у спірну квартиру, з квартири забрали одяг, але меблі і все інше не забирали. Сестра винайняла квартиру і на даний час проживає з внучкою у зйомній квартирі. Коли ОСОБА_21 пішов з квартири свідок не пам`ятає, на той момент його в квартирі не було, він пішов вже навчатися. Свідок з сестрою неодноразово ходили до квартири, але двері їм ніхто не відкривав. Одного разу пішли в селищну раду і з її представниками ходили до дільничого, про що склали відповідний акт.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Статтею 72 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18.11.2004, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання.

Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) також визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, врахувавши, що право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачі відсутні у спірній квартирі понад шість місяців без поважної причини.

Однак доводи позивача про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість місяців без поважної причини, суд не бере до уваги, оскільки підстави, які викладені в позовній заяві, не відповідають встановленим обставинам по суті спору.

Аналіз наданих суду доказів та встановлених судом обставини свідчить про те, що відповідач ОСОБА_4 на підставі ордеру на житлове приміщення від 17.02.1997 року № 30, та члени її сім`ї - бувший чоловік та позивач по справі ОСОБА_1 , а також син - відповідач по справі ОСОБА_5 , отримали право на поселення до житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , набувши таким чином зареєстроване в ній у встановленому законом порядку місце проживання та право користування.

Припинення сімейних відносин не позбавляє одного з подружжя права користування нерухомим майном, яке належить іншому з подружжя та в якому зареєстроване його місце проживання, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 ЖК України та ст.405 ЦК України.

До такого висновку прийшов ВС у постанові від 16.11.2020 у справі №295/13887/18-ц за аналогічних правовідносин.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Однак як вбачається з матеріалів справи, показів свідків, відповідач ОСОБА_4 залишила спірне житло, але не добровільно, і на даний час їй чиняться перешкоди у користуванні житлом зі сторони ОСОБА_1 , вона не має вільного доступу до квартири, оскільки там відбулася заміна замків вхідних дверей. Відповідач ОСОБА_5 залишив вказане жило у зв`язку з навчанням і теж на даний час не має вільного доступу до квартири, оскільки там відбулася заміна замків вхідних дверей.

В той же час відповідачі не втратили інтерес до житла, про що свідчать їх наміри приватизувати квартиру ( рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2020 року), а також намір відповідача ОСОБА_4 вселитися для подальшого проживання до спірної квартири ( акт від 04 вересня 2017 року, складений у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., депутата селищної ради ОСОБА_20 , жителів будинку по АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ), а позивач, в свою чергу, не ставив вимогу до відповідачів про відшкодування йому витрат на утримання житла.

Крім того, відомості про наявність іншого житла, яке належить відповідачам на праві власності, матеріали справи не містять. Отже, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

До такого висновку прийшов ВС у постанові від 09.12.2020 № 209/2642/18 за аналогічних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене підстав для визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, немає.

Отже, позивачем не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263,264,265,268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2021 року.

Суддя С. І. Колесник