ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4089/21 Справа № 210/4406/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 210/4406/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 03 жовтня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2012 року позивач сплачує відповідачу аліменти на утримання дочки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від від 24 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась мешкати разом з відповідачем. Позивач офіційно працевлаштований та сплачує аліменти на утримання дочки, однак відповідач не надає йому можливості вільно спілкуватись з донькою.

На підставі наведеного вище позивач просив суд постановити рішення, відповідно до якого зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити наступні способи участі: побачення з дитиною в перший та третій тиждень місяця з 09 години суботи до 15.00 годин неділі (можливе детальне погодження з відповідачем), в період літніх канікул доньки надати можливість проведення з нею часу строком на один місяць під час відпустки позивача з виїздом на відпочинок в межах території України, на період зимових канікул дочки надати можливість позивачу спілкуватись з дочкою протягом трьох діб за адресою проживання позивача, надавати можливість святкування дня народження дочки ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного послідуючого року та в будні дні не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною протягом 1,5 години.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визначення таких способів участі батька у вихованні дитини без присутності матері, але з урахуванням думки дитини та стану здоров`я дитини: у вихідні дні: кожний перший та третій тиждень місяця забирати з місця перебування ОСОБА_4 , починаючи з 09 год. 00 хв. суботи до 15 год. 00 хв. неділі, а у інший час - за домовленістю з матір`ю; один раз на рік під час літніх канікул спільний відпочинок з батьком в межах території України тривалістю в один місяць (30 календарних днів поспіль); на період зимових канікул надати можливість спілкування батька з дитиною впродовж 3 (трьох) календарних днів за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 ; в будні дні не перешкоджати спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 впродовж 1,5 (півтори) години у вільний від навчання дитини час; щороку надавати можливість святкування Дня народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині визначення таких способів участі батька у вихованні дитини як надання можливості позивачу кожний перший та третій тиждень місяця забирати з місця перебування ОСОБА_4 , починаючи з 09 год. 00 хв. суботи до 15 год. 00 хв. неділі та надання можливості позивачу один раз на рік під час літніх канікул спільний відпочинок з батьком в межах території України тривалістю в один місяць (30 календарних днів поспіль) та постановлення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволені вказаних позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема тому, що сторони по справі мешкають в сусідніх будинках, відповідач не чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, при цьому позивач не звертався до відповідача з будь-якими вимогами щодо участі у вихованні дитини для вирішення цього питання мирним шляхом. Відповідач вважає, що відсутні підставі для необхідності ночівлі дитини у батька на вихідні дні, при цьому без зазначення цього місця, оскільки позивач постійно має змогу спілкуватися з дитиною через близькість місця проживання.

Також відповідач вважає, що спільний відпочинок батька з дитиною протягом тридцяти днів на літніх канікулах є значно тривалим часом знаходження дитини без матері.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради - Козачук Л.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача про визначення таких способів участі батька у вихованні дитини без присутності матері, але з урахуванням думки дитини та стану здоров`я дитини а саме: на період зимових канікул надати можливість спілкування батька з дитиною впродовж 3 (трьох) календарних днів за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 ; в будні дні не перешкоджати спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 впродовж 1,5 (півтори) години у вільний від навчання дитини час; щороку надавати можливість святкування Дня народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Від спільного подружнього життя сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (том 1 а.с. 56).

Малолітня дочка сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що сторонами не оспорюється.

Спір між сторонами виник з приводу визначення способу участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дочки та здійснення його права на особисте спілкування з дитиною, необхідно визначити спосіб участі позивача ОСОБА_1 , зокрема, у вихованні дочки у вигляді визначення таких способів участі батька у вихованні дитини без присутності матері, але з урахуванням думки дитини та стану здоров`я дитини: у вихідні дні, а саме: кожний перший та третій тиждень місяця забирати з місця перебування ОСОБА_4 , починаючи з 09 год. 00 хв. суботи до 15 год. 00 хв. неділі, а у інший час - за домовленістю з матір`ю; один раз на рік під час літніх канікул спільний відпочинок з батьком в межах території України тривалістю в один місяць (30 календарних днів поспіль), оскільки це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в оскаржуваній частині та вважає, що встановлений в оскаржуваній частині рішення судом спосіб участі позивача у вихованні дочки у повній мірі відповідає інтересам дитини, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. За наявності спору щодо встановлення порядку участі одного з батьків у вихованні дитини, той з батьків, права якого порушені на його думку, має право вернутись до суду з відповідним позовом без звернення до органу опіки та піклування.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і в Положенні Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

За приписами статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За вимогами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, при вирішенні спору про реалізацію батьками прав щодо своєї дитини визначальним є дотримання прав дитини і якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

У частині другій статті 157 СК України закріплено право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею, яке, в силу вимог частини третьої цієї статті, повинне бути забезпечене виконанням обов`язку того з батьків, з ким проживає дитина, не перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо від дитини, у реалізації свого права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю.

Спір по справі виник з приводу участі позивача у вихованні дочки та можливості спілкуванні з нею.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 13 жовтня 2020 року виданого за №14/29-2614 Позивач ОСОБА_1 проживає у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де створено повноцінні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. У цьому ж висновку, виконком Металургійної районної у місті ради, який діє як орган опіки та піклування, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача (а.с.41).

Згідно наданої суду першої інстанції характеристики ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» від 09.11.2020 року, ОСОБА_1 працює на підприємстві з 2002 року і за цей час зарекомендував себе, як грамотний, кваліфікований працівник, дисциплінарних стягнень не має. Людина відповідальна, працьовита, корректна і ввічлива. Серед колег по роботі користується заслуженим авторитетом (а.с.57).

Крім того, відповідно до характеру і умов праці, позивач проходить періодичні медогляди у лікаря нарколога та відповідно до отриманих Сертифікатів, протипоказання до виконання робіт за посадою Позивача - машиніст насосних устаткувань, відсутні (а.с. 58,59).

Позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись з дитиною, приймати участь не тільки в її утриманні, а і у вихованні, що враховуючи звернення позивача до суду з даним позовом, свідчить про те, що відповідач чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дочкою, отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкод батьку малолітньої у спілкуванні з дочкою шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною та визначив дні побачень.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині про можливість визначення таких способів участі батька у вихованні дитини як надання можливості позивачу кожний перший та третій тиждень місяця забирати з місця перебування ОСОБА_4 , починаючи з 09 год. 00 хв. суботи до 15 год. 00 хв. неділі та надання можливості позивачу один раз на рік під час літніх канікул спільний відпочинок з батьком в межах території України тривалістю в один місяць (30 календарних днів поспіль), оскільки такий графік спілкування визначений із врахуванням інтересів дитини та є таким, що не порушує режиму дня та в майбутньому навчання дитини, не відриває її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному її існуванню і, при цьому, не порушує принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дитини.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції а оскаржуваній відповідачем частині доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема тому, що сторони по справі мешкають в сусідніх будинках, відповідач не чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, при цьому позивач не звертався до відповідача з будь-якими вимогами щодо участі у вихованні дитини для вирішення цього питання мирним шляхом, оскільки той факт, що між сторонами у справі не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні доньки, свідчить наявність даного спору, оскільки сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Слід зауважити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено колегією суддів, не здійснюється, тому безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку відсутні підстави для необхідності ночівлі дитини у батька на вихідні дні, при цьому без зазначення цього місця, оскільки позивач постійно має змогу спілкуватися з дитиною через близькість місця, так як бажання відповідача щодо встановлення графіку спілкування позивача з дитиною без ночівлі не буде відповідати інтересам як позивача, так і самої дитини, та не буде відповідати принципу рівності участі кожного з батьків у вихованні дитини. При цьому посилання відповідача на те, що в рішенні суду не зазначено місце ночівлі дитини у батька на вихідні дні є безпідставними, оскільки в рішенні суду зазначено місце реєстрації та проживання позивача.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що спільний відпочинок батька з дитиною протягом тридцяти днів на літніх канікулах є значно тривалим часом знаходження дитини без матері, оскільки відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. На переконання колегії суддів, визначення відповідачу такого способу участі у вихованні дитини як спільний відпочинок дитини з батьком в межах території України тривалістю в один місяць (30 календарних днів поспіль), один раз на рік під час літніх канікул, з урахуванням віку дитини та тривалості літніх канікул, буде відповідати принципу рівності участі кожного з батьків у вихованні дитини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: