Справа № 466/8955/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Репети К. М.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

у с т а н о в и в:

16 листопада 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Позивач зазначає, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності № НОМЕР_1 від 04.02.1997.

У даному будинку з нею проживають її діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Однак, в даному будинку, як член її сім`ї, а саме чоловік, зареєстрований ОСОБА_3 , з котрим шлюб розірвано ще 16 лютого 2015 року і з того часу не проживає у вказаному будинку.

Позивач зазначає, що вона зверталась до ОСОБА_3 з проханням знятись з реєстраційного обліку добровільно, однак останній відмовився.

Факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджують сусіди, які проживають поруч з позивачем, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що виражено в актах обстеження реєстрації і проживання, засвідчених комісією ЛКП «Північного та ЛКП «Балатон».

Отже, на даний час власником домоволодіння АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 04.02.1997. Відповідач ОСОБА_3 не проживає в зазначеному домоволодінні і не з`являється там протягом п`яти років (з 2015 року), що підтверджується актами обстеження умов проживання. Тому позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі ст. 405 ЦК України.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 внаслідок його відсутності понад один рік в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України.

25.02.2021 на адресу суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Білецькою О. Р. подана на адресу суду заява про уточнення позовних вимог, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , тим сами усунути власнику будинку перешкоди у користуванні майном.

Відповідачем ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Білецька О. Р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на будинок, виданого 04 лютого 1997 року Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, одноквартирний будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Згідно договору дарування 2/3 частин одноквартирного будинку від 15.01.2008, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Бігальською М.-М. Ю., ОСОБА_14 та ОСОБА_11 (дарувальники) подарували, а обдаровувана - позивач ОСОБА_16 прийняла у дар 2/3 частини одноквартирного будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а. с. 33-34).

Дана частина будинку належала дарувальникам на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на будинок № НОМЕР_1 , виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 04 лютого 1997 року та зареєстрованому у Львівському обласному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у реєстрову книгу за № 20815 та Договору про визначення часток у спільній сумісній власності, посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 25 грудня 2007 року за реєстровим № 1-3370, зареєстрованого у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 27 грудня 2007 року, реєстраційний № 20873817.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, одноквартирний будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 належить на підставі приватної спільної часткової власності у частці 2/3 позивачу ОСОБА_17 на підставі договору дарування Р№1-59/15.01.2008, посвідчений Третьою Львівською державною нотаріальною конторою (а. с. 32).

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2015 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_17 та відповідачем ОСОБА_3 . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 27 лютого 2015 року (а. с. 9).

Згідно довідки форми № 2 з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 5902 від 03.08.2020, виданої ЛКП «Балатон-409» у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 (власник), діти позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та чоловік позивача ОСОБА_3 (а. с. 6).

Згідно актів, затверджених директором ЛКП «Балатон-409», директором ЛКП «Північне-411», відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживає (а. с. 10-31).

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, відповідач не знявся з реєстрації, а тому у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користування власністю.

Законодавство, що застосоване судом при розгляді спірних правовідносин.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник вправі вимагати усунення перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відомості про зняття з реєстрації вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, встановлено, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року відстрочено сплату судового збору при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з матеріальним становищем позивача до ухвалення судового рішення у справі (а. с. 38).

Тому з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Керуючись ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України, ст. ст. 16, 383, 391, 401-406 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ЦПК України,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , усунувши власнику будинку перешкоди у користуванні майном.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя П. Т. Едер