ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/614/21
Провадження №2-з/477/35/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 травня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі судді Глубоченка С.М., розглянувши заяву виконувача обов`язків керівника Миколаївської обласної прокуратури Фальченка Д.В. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом керівника Миколаївської обласної прокуратури Говорухи В.В. в інтересах Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2021 року позивач керівник Миколаївської обласної прокуратури Говоруха В. звернувся до суду із позовом в інтересах Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 15 жовтня 2019 року №5 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1200 га, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:000:0104 та зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з правом постійного користування державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» зазначену земельну ділянку, стягнути з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального.

07 травня 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками) та заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти із зазначеною земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну її цільового призначення, її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини відносно неї та проведення будь-яких будівельних робіт.

Заява обґрунтована тим, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,1200 га, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :07:000:0104, яка розташована в АДРЕСА_1 , яка надана останньому на підставі рішення Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 15 жовтня 2019 року №5. Зазначена земельна ділянка входить в межі земель державного лісового фонду, а тому надання її громадянину у приватну власність законодавством заборонено. Крім цього, спірна земельна ділянка входить до меж лісового заказника місцевого значення «Мішково-Погорілове», який створено рішенням виконкому Миколаївської обласної ради від 23 жовтня 1984 року №448. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 , як власник, може розпорядитись спірною земельною ділянкою на користь третіх осіб, здійснити будівництво нових об`єктів нерухомості, розпорядитися земельною ділянкою у будь-який спосіб, що, на думку заявника, може призвести до необхідності скасування відповідних рішень, неможливості реального поновлення інтересів держави, унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Згідно частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подаєтьсядо подання позовної заяви, одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Оскільки заява про забезпечення позову подана не одночасно з пред`явленням позову та не до його подання, вказана заява до відкриття провадження у цій справі судом не розглядалась.

Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд установив наступне.

Приписами статті 151 ЦПК України визначений зміст і форма заяви про забезпечення позову, які заявником дотримані.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2018 року у справі №913/257/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18 при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову неодноразово викладав наступні висновки.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 07 жовтня 2019 року в справі № 752/20385/18 убачається, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

На думку суду, необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що їх незастосування призведе до ускладнення ефективного поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Предметом позову є визнання незаконним та скасування нормативно-правового акту локального характеру індивідуальної дії, скасування запису про реєстрацію права власності, а також повернення земельної ділянки державі.

Отже, між сторонами існує спір про право, який виник, на думку позивача, через протиправність дій відповідачів.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідачів, запропоновані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частина перша статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною другою статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Ураховуючи можливість зміни власника або цільового призначення земельної ділянки та право позивача на захист його порушених прав та інтересів, суд дійшов висновку, про обґрунтованість заяви, що є наслідком її задоволення в повному обсязі.

При цьому, суд керувався приписами статті 5 ЦПК України, у відповідності до якої здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.

Підстав, щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-153, 157, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером :07:000:0104 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , заборонивши органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, в тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками.

Заборонити ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою площею 0,1200 га з кадастровим номером :07:000:0104 дії спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки та провидити на ній будь-які будівельні роботи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Повне найменування сторін:

позивач (заявник) Миколаївська обласна прокуратура, , 54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28;

відповідачі:

Мішково-Погорілівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, , 57124, с. Мішково-Погорілове Миколаївського району Миколаївської області, вул. Миру, 38;

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО