Справа № 668/831/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору факторингу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 06.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2102/0608/71-101 від 06.06.2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 53700,00 дол.США на строк з 06.06.2008 року по 06.06.2033 року включно зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. У відповідності до п.1.4 кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення зобов`язань за кредитом, між банком та позичальником було укладено Договір іпотеки зазначеної вище квартири, та укладено договори поруки від 06.06.2008 року за №2102/0608/71-101-Р-1 з ОСОБА_2 , №2102/0608/71-101-Р-2 з ОСОБА_3 , та №2102/0608/71-101-Р-3 з ОСОБА_4 , згідно яких поручителі взяли на себе зобов`язання нести пряму повну солідарну відповідальність за зобов`язаннями позичальника. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитним договором до Фактора переходять всі пов`язані з ними прав, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій, та інших обов`язкових платежів. Того ж дня, 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступив вже належне йому право вимоги за договором Факторингу №15 від 28.11.2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи», уклавши з останнім також договір факторингу. Таким чином, внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, за кредитним договором №2102/0608/71-101 від 06.06.2008 року. Позивач вважає укладений первісний договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» щодо передачі права вимоги за кредитним договором, недійсним. Банк не мав права укладати договір факторингу з третьою особою та передавати всю документацію, що є конфіденційною інформацією щодо позичальника та поручителів, тим самим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства України, які регулюють захист персональних даних та банківської таємниці. В порушення вимог ст.512, 1077, 1078 ЦК України банк відступив не право вимоги кредитора у зобов`язанні, а право стягнення грошових коштів, оскільки було наявне судове рішення про стягнення заборгованості від 17.05.2011 року. Фактор взагалі не мав права отримувати права вимоги за кредитним договором та нараховувати як новий кредитор, проценти, комісії, оскільки кредит надавався у доларах США, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не має індивідуальної ліцензії, то і не має права здійснювати такі операції. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним Договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк»), який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 25.01.2016 року відкрито провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2016 року вказану цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Котьо І.В.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017 року вказану цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року в задоволенні клопотання представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про закриття провадження відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що ухвалою ВССУ від 25.10.2017 року підтверджується, по-перше, що всі вимоги кредитора від ПАТ «Сведбанк» перейшли спочатку до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а потім до ТОВ «Кредитні ініціативи», і саме ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним відповідачем, а по-друге, в тому ж самому судді перебувала на розгляді справа із тими ж самими сторонами, й з тим же самим предметом. І є рішення суду, яке набрала чинності. З укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги. В даному випадку, передача прав відбулася між юридичними особами, які надаються фінансові послуги. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» в особі заступника директора Херсонського відділення з роздрібного бізнесу заступника керуючого Херсонським департаментом ВАТ «Сведбанк» Шибка Д.М. та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2102/0608/71-101 від 06.06.2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 53700,00 дол.США на строк з 06.06.2008 року по 06.06.2033 року включно зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (п.п.1.1, 1.3 кредитного договору). У відповідності до п.1.4 кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків до договору купівлі-продажу з метою придбання: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення зобов`язань по кредиту, між банком та позичальником було укладено Договір іпотеки зазначеної вище квартири, та укладено договори поруки від 06.06.2008 року за №2102/0608/71-101-Р-1 з ОСОБА_2 , №2102/0608/71-101-Р-2 з ОСОБА_3 , та №2102/0608/71-101-Р-3 з ОСОБА_4 , згідно яких поручителі взяли на себе зобов`язання нести пряму повну солідарну відповідальність по зобов`язаннях позичальника.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.05.2011 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 06.06.2008 року в загальній сумі 531248,89 грн.

ПАТ «Сведбанк» пред`явило позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в національній валюті України гривні за її офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що у повній мірі відповідає положенням статті 533 ЦК України.

Також у ВАТ «Сведбанк2 була генеральна ліцензія Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяє видавати кредити в іноземній валюті.

На підставі судового рішення, що набрало законної сили, заборгованість за оспорюваним кредитним договором вже стягнута у національній валюті України гривні, а при укладенні 06.06.2008 року самого кредитного договору №2102/0608/71-101 кредитодавець вже мав у розпорядженні генеральну ліцензію Національного банку України, тобто кредитні правовідносини виникли на законних підставах.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк»), який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15. Відповідно до п.2.1, 2.2 договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними прав, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій, та інших обов`язкових платежів.

Того ж дня, 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» переуступив вже належне йому право вимоги за договором Факторингу №15 від 28.11.2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» уклавши з останнім також договір факторингу. Відповідно до п.2.1., 2.2 договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу, якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29.04.2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., про визнання договору про передачу прав за іпотечним договором недійсним залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13.07.2016 року рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29.04.2014 року в частині встановлення початкової ціни предмету іпотеки змінено, зазначивши початкову ціну предмету іпотеки в сумі 289545,00 грн., але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна. В решті рішення залишено без змін.

Зазначеним рішенням встановлено, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого банк відступив фактору (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі позичальників та в переліку кредитних договорів, право на вимогу якої належить банку, в тому числі й за кредитним договором, який укладено з відповідачем. Відповідно до п.2.1 зазначеного договору після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників. На виконання пункту 23 договору факторингу від 28.11.2012 року, в якому сторони договору факторингу погодили, що перехід від банку до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається одночасно з переходом права вимоги заборгованості у момент укладення договору щодо відступлення права вимоги за договором забезпечення у розрахункову дату, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі і за іпотечним договором від 06.06.2008 року з позичальником ОСОБА_1 . Згідно додатку 1Б до договору про передачу прав за іпотечним договором 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передано банком кредитну заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором в загальній сумі 97200,75 тис. дол. США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 за №6-22580 рішення Апеляційного суду Херсонської області від 13.07.2016 року залишено без змін.

Судове рішення, а саме ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року підтверджує, що всі вимоги кредитора від ПАТ «Сведбанк» перейшли спочатку до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а потім до ТОВ «Кредитні ініціативи.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Тобто у ЦК України, як вбачається зі змісту статей 512, 1077 цього Кодексу, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з цим із частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України); фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України); боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого банк відступив фактору право вимоги стягнення заборгованості до ОСОБА_1 за кредитним договором №2102/0608/71-101 від 06.06.2008 року.

Між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі і за іпотечним договором від 06.06.2008 року з позичальником ОСОБА_1 . Згідно додатку 1Б до договору про передачу прав за іпотечним договором 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передано банком кредитну заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором в загальній сумі 97200,75 тис. дол. США.

З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору.

Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення цього договору відбулася заміна кредитора, а саме - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.06.2008 року №2102/0608/71-101, позичальником згідно з яким є ОСОБА_1 .

Доводи позивача про те, що оспорюваний правочин є недійсним, у зв`язку із відсутністю у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ліцензії на здійснення валютних операцій, суд не приймає до уваги.

Так, у розумінні приписів частин першої та другої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

ВАТ «Сведбанк» на момент укладання кредитного договору мав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є установами, яким необхідне отримання генеральної чи індивідуальної ліцензії, оскільки укладання договору факторингу, предметом якого є відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором, не є здійснення валютних операцій.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 16 листопада 2012 року має право на здійснення операцій факторингу.

Відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог про визнання недійсним договір факторингу, оскільки вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, а не правочину, який оспорюється позивачем.

Отже, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України та не порушує прав і законних інтересів позичальника ОСОБА_1 , у зв`язку із чим правові підстави для визнання договору факторингу недійсним у суду відсутні.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У відповідності до ч.ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 82, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.512, 514, 516-518, 1054, 1077 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним договору факторингу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан