ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1305/21
номер провадження 4-с/695/14/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю:

секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши матеріали скарги, яка подана адвокатом Руденко Юлією Вікторівною в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Руденко Ю.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із скаргою на бездіяльність державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій просила зобов`язати останнього зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 3947744.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що 10.02.2009 року по справі №2-228 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в сумі 173199 грн. солідарно. 11.10.2011 року на виконання цього виконавчого листа державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Чепурною О.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 29185750 та одночасно було винесено постанову про арешт майна боржника, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9276167 від 19.12.2013, який було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11732976, номер запису про обтяження:3947744.

09.12.2011 року заступником начальника Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Чепурною О.Л. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Про накладення арешту на майно скаржника в процесі здійснення виконавчих дій остання не знала та лише згодом через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 дізналась, що відділом державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції будо накладено арешт на все її нерухоме майно.

При цьому виконавче провадження, в рамках якого на майно скаржника було накладено арешт, не здійснюється, а в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві не зазначено даних щодо зняття арешту з майна боржника.

За таких обставин скаржниця звернулася до державної виконавчої служби із відповідною вимогою про зняття арешту з нерухомого майна, однак у проведенні вказаних виконавчих дій скаржнику було відмовлено, ці обставини і стали підставою для звернення до суду з цією скаргою.

Для розгляду матеріалів скарги скаржник та її представник, адвокат Руденеко Ю.В. не з`явилися, однак остання звернулася до суду із заявою у які розгляд справи просила проводити за відсутності скаржника та її представника, скаргу просила задовольнити в повному обсязі.

Представник Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав до суду відзив на скаргу у якій зазначив про перебування вказаного вище виконавчого провадження № 29185750 з виконання виконавчого листа №2-228 від 10.02.2008 року та зазначив, що вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачеві та повторно для виконання не пред`являвся, матеріали вказаного завершеного виконавчого провадження зберігалися в архіві протягом 3-років, після чого знищуються, у зв`язку із чим інші відомості стосовно вказаного виконавчого провадження відсутні. Також звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі державного виконавця.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши вказану скаргу та матеріали справи, суд встановив наступне.

У рамках виконавчого провадження №29185750 з виконання виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі №2-228 виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Чепурною О.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 29185750 та одночасно було винесено постанову про арешт майна боржника. У подальшому 09.12.2011 року заступником начальника Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області Чепурною О.Л. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», при цьому питання зняття арешту з майна вирішено не було. Вказане стверджується витягом по виконавчому провадженні № 29185750 від 12.05.2021 року.

ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) як правонаступника Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області із заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Відповідно до відповіді Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.05.2021 №12765 арешт на майно боржника був накладений відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606XIV від 21.04.1999 р. 09.11.2011 р. виконавче провадження завершено за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606XIV від 21.04.1999 р.

Із вказаної відповіді Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що останній, посилаючись на норми ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII від 02.06.2016 року, зазначив, що підстави для зняття арешту відсутні.

Таким чином судом встановлено, що виконавчі дії по виконавчому провадженні № 29185750 не здійснюються, виконавчий лист повернуто стягувачеві, останній із повторним звернення до виконавчої служби не звертався, а матеріали самого виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання.

Разом із тим арешт, який був накладений державним виконавцем на майно боржника продовжує існувати, що стверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №255310678 від 05.05.2021 р.

Посилання органів ДВС на норми Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII від 02.06.2016 року при розгляді даної скарги не можуть братися судом до уваги, оскільки на час відкриття, накладення арешту на майно боржника та повернення виконавчого документа стягувачеві діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» №606XIV від 21.04.1999 р. Отже саме вказаний Закон діяв на час прийняття державним виконавцем відповідних рішень.

Так повернення виконавчого документа стягувачу врегулювано ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606XIV від 21.04.1999 р. (далі Закон), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 50 Закону визначені наслідки саме завершення виконавчого провадження, а в ст. 60 Закону визначено порядок зняття арешту з майна.

За приписами ч. 1 ст. 60 Закону, які є аналогічними ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VII від 02.06.2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже виходячи із пояснень що надані скаржнику органами ДВС, ОСОБА_1 має звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт та зняття вказаного арешту.

Однак, за змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. В своє чергу ОСОБА_1 на час накладення арешту на її майно була саме стороною виконавчого провадження, а саме боржником.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №607/3894/17, де зазначено, що арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 була відповідачем по цивільній справі і відповідно є боржником у виконавчому провадженні, то вона не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі вона вже є відповідачем та законом для неї встановлений інший порядок вирішення питання.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону за заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону).

Відповідно до статті 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже , як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Отже, завершуючи виконавче провадження № 29185750 (в рамках якого було накладено арешт на майно заявника) і направляючи виконавчий стягувачу, арешт з майна скаржника(боржника) підлягав зняттю при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте державним виконавцем цього зроблено не було.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання стосовно того, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання органів ДВС зняти арешт з нерухомого майна скаржника.

Відповідно до норм ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що доводи скарги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.,ст. 447, 448, 449, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу, яка подана адвокатом Руденко Юлією Вікторівною в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Зобов`язати Золотоніський міськрайонпий відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 3947744.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Середа Л.В.