Номер провадження: 22-ц/813/1665/21
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника приватного виконавця Долинського М.М. Мунтян А.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Старостіна Сергія Олексійовича в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстрована неповнолітня дитина, -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстрована неповнолітня дитина.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. перебуває виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 03.07.2017р., по справі №521/10022/14-ц про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, яка складає: 15 000 доларів США - сума неповернутої позики; 8 991,15 доларів США - три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання, а всього 25 315,26 доларів США, що еквівалентно 681 183,02 гривень та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 730,80 гривень в рахунок сплаченого судового збору.

15 липня 2019 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №59555136 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 03.07.2017р., по справі №521/10022/14-ц.

Також зазначено, що згідно Інформаційної довідки від 24.04.2020р. за №207462087 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_3 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 06.09.2019р., приватним виконавцем надіслано запити до ОСББ «Затишний будинок Бреуса 26», КП «ЖКС «Хмельницький» та Департаменту житлового господарства Одеської міської ради щодо надання інформації та повідомлення приватного виконавця, щодо кількості зареєстрованих громадян та дату реєстрації кожної зареєстрованої особи за адресою: АДРЕСА_2 .

За вищезазначеною адресою, згідно довідки наданої ОСББ «Затишний будинок Бреуса 26», зареєстровані: ОСОБА_3 , 1978 року народження, 03.06.2020р. - дата реєстрації, ОСОБА_5 , 2008 року народження, 22.08.2008р. - дата реєстрації та ОСОБА_1 , 1974 року народження, 25.02.2014р. - дата реєстрації.

24 вересня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану боржника описом та арештом майна боржника. В ході проведення виконавчих дій приватному виконавцю потрапити до приміщення квартири не вдалося, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, таким чином, провести перевірку майнового стану опис та арешт з його подальшою реалізацією в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем не виявилось можливим, про що було складено відповідний акт.

06 березня 2020 року, приватним виконавцем направлено запит до загальноосвітньої школи №8 (І-ІІІ ступенів), щодо надання вичерпної інформації про неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчалася в загальноосвітній школі №8, І-ІІІ ступенів в період 2019 року. Згідно відповіді на вказаний запит, ОСОБА_5 навчалась в Одеській загальноосвітній школі №8 (І-ІІІ ступенів) Одеської міської ради Одеської області з 23.01.2016р. по 01.10.2019р.. З 2019 року на підставі заяви матері ОСОБА_3 від 01.10.2019р. та довідки коледжу «Mater Salvatores», ОСОБА_5 вибула зі школи у зв`язку з виїздом до Іспанії на постійне місце проживання.

На підставі викладено, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. просив суд надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстрована неповнолітня дитина задоволено. Надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Старостін С.О. в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року, та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. не з`явились, про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

Крім того, інтереси ОСОБА_1 представляє його представник ОСОБА_2 , інтереси ОСОБА_3 представляє її адвокат Старостін С.О., та в інтересах приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. виступає адвокат Мунтян А.А..

Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. ст. 2, 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно п. 2 ч. 1 ст. 3, та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

За статями 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. та надаючи дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та в якій зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відсутнє належне нормативне регулювання порядку звернення стягнення на нерухоме майно, яким користується неповнолітній, та те, що таке стягнення є способом виконання рішення відмінних від суду органів, а не правочином по відчуженню майна з метою забезпечення права стягувана на захист прав за іпотечним зобов`язанням, то звернення стягнення на таке майно може здійснюватись за відповідним судовим рішенням без згоди органу опіки та піклування.

Проте, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також ст. ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків.

З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно із п. 7 ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Крім того, відповідно до пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

З матеріалів справи встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. перебуває виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 03.07.2017р., по справі №521/10022/14-ц про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, яка складає: 15 000 доларів США - сума неповернутої позики; 8 991,15 доларів США - три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання, а всього 25 315,26 доларів США, що еквівалентно 681 183,02 гривень та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 730,80 гривень в рахунок сплаченого судового збору (т. 2 а.с. 7).

15 липня 2019 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №59555136 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 03.07.2017р., по справі №521/10022/14-ц (т. 2 а.с. 8).

Згідно Інформаційної довідки від 24.04.2020р. за №207462087 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_3 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 27-32).

Відповідно до довідки ОСББ «Затишний будинок Бреуса 26» від 16.09.2019р. №116, та відомостей наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , 1978 року народження, з 03.06.2020р., ОСОБА_5 , 2008 року народження, з 22.08.2008р. та ОСОБА_1 , 1974 року народження, з 25.02.2014р., який в даній квартирі права власності немає, не проживає і не сплачує комунальні послуги (т. 2 а.с. 22-24).

За таких обставин, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. для отримання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки в спірній квартирі зареєстрована малолітня ОСОБА_5 , 2008 року народження, яка також має право користування квартирою.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язок приватного виконавця отримувати у органу опіки та піклування дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстрована неповнолітня дитина, тому що примусова реалізація майна не є правочином, а є одним з етапів примусового виконання рішення суду, оскільки зазначене суперечить вимогам вимогами Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року в справі №718/482/15-ц (провадження №61-16089св19), постанові від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження №61-12151св19) та постанові від 18 грудня 2019 року в справі №755/10564/18 (провадження №61-11256св19).

Апеляційним судом також взято до уваги, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні заяви державного виконавця про встановлення чи зміну порядку і способу виконання виконавчого листа №521/10022/14-ц від 22.12.2014р., виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 202 292,85 гривні шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки Служба у справах дітей Одеської міської ради відмовила в наданні згоди на примусову реалізацію частки вищезазначеної спірної квартири, зазначивши, що це є недоцільним та призведе до порушення житлових прав малолітньої дитини ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 42, 65-66).

Доводи приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. відносно того, що малолітня ОСОБА_5 навчалась в Одеській загальноосвітній школі №8 (І-ІІІ ступенів) Одеської міської ради Одеської області з 23.01.2016р. по 01.10.2019р., а з 2019 року на підставі заяви матері ОСОБА_3 від 01.10.2019р. та довідки коледжу «Mater Salvatores», ОСОБА_5 вибула зі школи у зв`язку з виїздом до Іспанії на постійне місце проживання, не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не впливає на встановлений порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника в якому зареєстрована неповнолітня дитина та яка має право користування ним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності має розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що приватний виконавець не позбавлений можливості продовжувати виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, або шляхом звернення стягнення на спірну квартиру, однак після отримання дозволу органу опіки та піклування, а стягувач не позбавлений права захистити порушення своїх прав, у спосіб встановлений нормами законодавства України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 367-371,ч. 1 п. 1 374, 376, 379, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Старостіна Сергія Олексійовича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2020 року скасувати.

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено: 29 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк