КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/2098/20

номер провадження: 22-ц/824/12121/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 - адвоката Білика Григорія Івановича та адвоката Пилипенка Ігоря Петровича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року у складі судді Чирки С.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» (далі - ТОВ «АТ Сервіс») про визнання договорів недійсними та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2019 року між нею та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Вказаний договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатків № 1 і №2, які є невід`ємною частиною договору. Зазначала, що на виконання вказаного вище договору, 10 вересня 2019 року між нею та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено договір доручення № 803801, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 28 163 грн 52 коп. за рахунок довірителя. Зазначала, що наданий ТОВ «АТ Сервіс» рахунок нею був оплачений того ж дня.

Вказувала, що метою підписання договору № 803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року було придбання автомобіля «Кіа Sрогtаgе», вартість якого 469 392 грн 00 коп., а метою договору доручення № 803801 від 10 вересня 2019 року - оплата за вищезазначене, тобто оплата останнього договору здійснена лише за умови виконання першого договору, а інакше отримання оплати необґрунтоване.

Вважала, що вказані договори укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно умов договорів. Вказувала, що згідно умов договору № 803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року встановлені жорсткі обов`язки споживача, тоді як, надання послуги обумовлене лише власним розсудом ТОВ «Авто Просто», оскільки останнє не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Зазначала, що несправедливими умовами вказаного договору є, зокрема, умови про визначення ціни товару на момент його поставки позивачу або надання ТОВ «Авто Просто» можливості збільшувати ціну без надання їй права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Вказувала, що застосовуючи у вказаному договорі підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», ТОВ «Авто Просто» використовує нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є порушенням вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказувала, що загальна сума зобов`язань не є фіксованою, оскільки щомісяця збільшується.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним договір №803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року, укладений ТОВ «Авто Просто» з ОСОБА_1 ;

визнати недійсним договір доручення № 803801 від 10 вересня 2019 року, укладений представником ТОВ «Авто Просто» від імені ТОВ «АТ Сервіс» з ОСОБА_1 ;

стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 періодичні щомісячні платежі у розмірі 136 330 грн 53 коп., три відсотки річних у розмірі 8 625 грн 03 коп., а всього - 144 955 грн 56 коп.;

стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 163 грн 52 коп., банківську комісію у розмірі 281 грн 64 коп. та три проценти річних у розмірі 1 282 грн 54 коп., а всього - 29 727 грн 70 коп.;

стягнути солідарно з ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 474 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп., а всього - 22 474 грн 00 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представники ОСОБА_1 - адвокати Білик Г.І., Пилипенко І.П. подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні оспорюваних правочинів, відповідачі допустили нечесну підприємницьку практику, не надали позивачці необхідну, доступну та достовірну інформацію. У договорах використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять), внаслідок чого позивачку було введено в оману. Вказують, що під час укладення договору з позивачкою, відповідач вдався до нечесної підприємницької практики, а саме, позивачку було введено в оману щодо справжньої ціни послуг, яка обраховувалась з плаваючої «потворної ціни» автомобіля, а укладений правочин в силі закону є нікчемними і додаткове визнання його недійсним не вимагається.

Зазначають, що укладений між ТОВ «Авто Просто» та позивачкою договір порушує права останньої, як споживача, оскільки містить несправедливі умови, що призвело до дисбалансу прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним. Оскільки оспорюваний договір є нікчемним, так як його недійсність передбачена законом, тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.2 ст.215 ЦК України).

Вказують, що доводи відповідача про те, що укладений між сторонами договір та додатки до нього підписані сторонами, не заслуговують на увагу, оскільки при укладенні договору ТОВ «Авто Просто» фактично завуалювало його умови. Позивачка вважала, що ціна автомобіля і поточна ціна автомобіля це є тотожні поняття, вона не отримала чіткої та правдивої інформації про те, що поняття «поточна ціна автомобіля», яке застосовується в додатку №1 спірного договору, не є визначеною в договорі ціною автомобіля, а є критерієм до розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме, чистих внесків і має тенденцію до збільшення. Таким чином, ТОВ «Авто Просто» для заманювання клієнта та схиляння його до укладення договору діяло недобросовісно і умисно, що вказує на нечесну підприємницьку практику та порушує вимоги ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що оспорюваний договір згідно закону є нікчемним, підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину у вигляді повернення сторонами всього отриманого за ним.

Представник ТОВ «Авто Просто» - адвокат Римар А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не спростовують. Вказує, що угода між ТОВ «Авто Просто» та позивачкою укладена відповідно до вимог законодавства України, ліцензійних умов надання таких послуг та на підставі ліцензії на надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Зазначає, що діяльність ТОВ «Авто Просто» ліцензована та здійснюється з дотриманням нормативно - правових актів України. ТОВ «Авто Просто» при укладенні оспорюваного правочину дотримано ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ТОВ «АТ Сервіс» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою від 21 жовтня 2021 року представників позивачки - адвоката Білика Г.І. та адвоката Пилипенка І.П., та представника ТОВ «Авто Просто» - адвоката Римара А.В. (а.с.179).

05 листопада 2021 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся поштовий конверт із судовою повісткою, направлений на адресу ТОВ «АТ Сервіс», з відміткою пошти «адресат відмовився».

Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, відповідач ТОВ «АТ Сервіс» вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

18 листопада 2021 року на електронну пошту Київського апеляційного суду надійшла заява від представників позивачки - адвоката Білика Г.І. та адвоката Пилипенка І.П., в якій вони просять відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2021 року №981 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31 грудня 2021 року. Вказують, що на території міста Києва та Київської області встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки.

Згідно з положеннями ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представників позивачки з таких підстав.

Так, 01 квітня 2021 року Вища рада правосуддя прийняла рішення № 763/0/15-21 «Про надання уніфікованих рекомендацій для судів усіх інстанцій та юрисдикцій щодо безпечної роботи в умовах карантину», відповідно до якого у пункті 4 додатку до вказаного рішення зазначено, що відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини. Вказане рішення Вищої ради правосуддя розміщене на офіційному порталі «Судова влада України».

Проте представники позивачки - адвокат Білик Г.І. та адвокат Пилипенко І.П. з клопотанням про проведення розгляду справи з використанням електронних засобів зв`язку до апеляційного суду не зверталися та доказів неможливості проведення розгляду справи з використанням електронних засобів через процедурні та технічні причини апеляційному суду не надали.

17 листопада 2021 року та 18 листопада 2021 року на електронну пошту Київського апеляційного суду надійшло два клопотання від представника ТОВ «Авто Просто» - адвоката Римара А.В. про відкладення розгляду справи на інший день з тих підстав, що він не може прийняти участь у даному судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням на лікарняному через захворювання на ГРВІ SARSCOVID-19.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини представник ТОВ «Авто Просто» апеляційному суду не надав, а відтак колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати поважними причини його неявки.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір №803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд».

Вказаний договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, додатку № 2, які є невід`ємною частиною цього договору (а.с.14-18).

В додатку №1 до договору №803801 зазначено: марка автомобіля - «КІА», модель - «Sportage»; поточна ціна, дійсна на день укладення договору - 469 392 грн 00 коп.; винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «Автофонд» та формування групи - 5% + ПДВ (28 163 грн 52 коп.); розмір періодичного платежу - 1,6666%; щомісячна винагорода - 0,415% + ПДВ; винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ (а.с.19).

В додатку №2 до договору №803801 зазначено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску (а.с.20).

Зміст довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення позивачки із внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто»», а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі, про що позивачка засвідчила своїм підписом.

На виконання даного договору згідно платіжних документів ОСОБА_1 внесла на рахунок ТОВ «Авто Просто» грошові кошти на загальну суму 76 842 грн 97 коп.

Крім того, 10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено договір доручення № 803801, за умовами якого довіритель уповноважив повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто» у розмірі 28 163 грн 52 коп., отриману повіреним від довірителя. Обов`язок довірителя по сплаті винагороди ТОВ «Авто Просто» виникає після повідомлення довірителю номера групи, до якої він належить, та дати створення групи. Повірений за рахунок довірителя зобов`язаний перерахувати винагороду ТОВ «Авто Просто» одноразово шляхом безготівковим платежем протягом 10 календарних днів з дня отримання від ТОВ «Авто Просто» повідомлення про дату створення групи, до якої включено договір про адміністрування, та номер групи в системі «Автофонд».

На виконання зазначеного договору доручення, 10 вересня 2019 року ОСОБА_1 згідно платіжного документа №17 сплатила ТОВ «АТ Сервіс» грошові кошти у сумі 28 163 грн 52 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зміст оспорюваного правочину відповідає вимогам ст.203 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який також регулює правовідносини, що виникли між сторонами. Своїми підписами на договорі та додатках до нього, позивачка засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами договору, які їй зрозумілі та вона вважає їх справедливими по відношенню до себе. Фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав`язування з боку відповідача, що свідчить про безпідставність посилання ОСОБА_1 на її необізнаність про предмет угоди (придбання автомобіля, а не отримання фінансових послуг для придбання товару). Суд також зазначив, що ТОВ «Авто Просто» мало відповідну ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, відповідають правовим висновкам Верховного Суду, висловлених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №235/1832/16-ц; від 08 червня 2018 року у справі №557/42/17-ц; від 01 серпня 2018 року у справі №371/292/17; від 21 січня 2020 року у справі №590/1087/17; від 11 березня 2021 року; від 28 липня 2021 року у справі №532/809/19.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до п.11-1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг, є фінансовою послугою.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 3);визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Доводи позивачки, що відповідно до умов оспорюваного договору ціна автомобіля і поточна ціна автомобіля це є тотожні поняття, вона не отримала чіткої та правдивої інформації про те, що поняття «поточна ціна автомобіля», яке застосовується в додатку №1 оспорюваного договору, не є визначеною в договорі ціною автомобіля, а є критерієм до розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме чистих внесків і має тенденцію до збільшення, не заслуговують на увагу, оскільки ціна товару визначена сторонами у договорі та складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії договору, відповідач не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки відповідно до умов договору поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 313/1464/15 (провадження № 61-17238св18) зроблено висновок, що «такі умови договору узгоджуються із вимогами Положення про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 08 серпня 2017 року № 3384, у пункті 34 якого передбачено, що у разі зміни поточної ціни товару адміністратор може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару, на умовах, у порядку та строки, визначені у договорі про адміністрування, при цьому раніше сплачена учасниками групи сума періодичних платежів та винагороди не перераховується і не підлягає додатковій оплаті у зв`язку зі зміною поточної ціни товару. Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримає у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За приписами ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Наведене свідчить, що ст..ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави недійсності угоди, укладеної зі споживачем.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 313/1464/15 (провадження № 61-17238св18) зроблено висновок, що «надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об`єднання їхніх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, що обумовлені в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), яка передбачена ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не нечесною підприємницькою практикою в розумінні п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком якої є визнання угоди недійсною».

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З договору № 803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року вбачається, що сторони погодили всі істотні умови, у тому числі, щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, які викладені чітко і зрозуміло, тоді як позивачкою не доведено, що під час укладення договору ТОВ «Авто Просто» ввело її в оману, не надавши інформацію про умови договору в повному обсязі.

Так, своїм підписом у оспорюваному договорі позивачка підтвердила, що отримала усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», проінформована про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням договору, уважно прочитала та зрозуміла договір та додатки до нього; своїм підписом засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтвердила здатність набувати прав та обов`язків за договором, умови договору їй зрозумілі та вона вважала їх справедливими по відношенню до себе; підтвердила та засвідчила, що інформація, зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», надана товариством до укладення договору; своїм підписом засвідчила, що фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав`язування з боку товариства (а.с.18).

Зазначаючи про те, що умови вказаного договору містять несправедливі умови, ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов, її воля формувалась не вільно або не відповідала її волевиявленню, та на наявність таких не вказала.

Крім того, позивачка на момент укладення цього договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа зобов`язана розкривати клієнтам визначену законодавством інформацію про умови та порядок її діяльності, що розміщується у місці надання послуг клієнтам та/або на власному веб-сайті фінансової установи. Така інформація повинна, зокрема, включати: 1) перелік послуг, що надаються фінансовою установою, порядок та умови їх надання; 2) вартість, ціну/тарифи, розмір плати (проценти) щодо фінансових послуг залежно від виду фінансової послуги; 3) інформацію про механізми захисту прав споживачів фінансових послуг.

На вимогу клієнта фінансова установа зобов`язана в порядку, визначеному законодавством, надати таку інформацію: 1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів; 3) кількість акцій фінансової установи та розмір часток, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, а також перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи або належна їм кількість акцій фінансової установи перевищують 5 відсотків; 4) іншу інформацію, право на отримання якої визначено законом.

Відповідач ТОВ «Авто Просто» надав позивачці інформацію, що передувала укладенню договору, що підтверджується підписом ОСОБА_1 .

Будь-яких доказів того, що вказану інформацію перед підписанням оспорюваного правочину вона не отримувала, позивачка не надала і таких доказів матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору № 803801 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі від 10 вересня 2019 року та договору доручення № 803801 від 10 вересня 2019 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - адвоката Білика Григорія Івановича та адвоката Пилипенка Ігоря Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: