ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3595/20 Головуючий суддя І інстанції Попов О. Г.
Провадження № 22-ц/818/2651/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Попова О.Г., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лозівська міська рада Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що у період часу, починаючи з січня 2013 року і по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 проживала разом однією сім`єю з ОСОБА_2 . До середини 2018 року, так як обоє працювали у ТОВ «Агрофірма «Наірі» на різних роботах, вони проживали у помешканні батьків заявника за адресою: АДРЕСА_1 . З середини 2018 року вони разом стали мешкати у будинку його батьків в АДРЕСА_2 . Увесь цей час вони вели спільне господарство і побут, мали спільний бюджет, спільно харчувались, спільно купували майно для користування, спільно дбали про домоволодіння як в селі Надеждівка так і в селі Іванівка. Підтримували їх у належному технічному стані, проводили капітальні і текучі ремонти. Від спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина ОСОБА_3 , яка, як і інші двоє дітей від іншого шлюбу, мешкали разом з ними. До того часу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер чоловік заявника - ОСОБА_4 . За народженням дитини вона прийняла рішення реєструвати її на своє прізвище і у Книзі реєстрації народжень, за вказівкою, запис про батька дитини визначили як « ОСОБА_5 ». Впродовж 2019-2020 року вони намагались зареєструвати шлюб, але різні обставини ставали на заваді. Зокрема, наприкінці 2019 року та у 2020 році чоловіка стали турбувати болі у печінці та за висновками фахівців 16 травня 2020 року у нього була діагностовано дифузно-вогнищева патологія печінки. За ОСОБА_2 вона доглядала та дбала про нього, але ІНФОРМАЦІЯ_4 він раптово помер. На даний час вона мешкає разом зі всіма дітьми у своїх батьків в селі Надеждівка та не має власного житла, коли житловий будинок в селі Іванівка стоїть пустий і у відсутність родичів, які б про нього дбали, буде приходити у неналежний стан. Особи, які б могли бути родичами ОСОБА_2 , їй не відомі. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу їй необхідне для спадкування за законом четвертої черги.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити у частині вимог про проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю у період з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 і задовольнити позов.

В обґрунтування скарги зазначила, що суд самостійно у якості заінтересованої особи повинен був залучити у справу рідного брата покійного чоловіка ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Вказала, що ОСОБА_6 судом, не було залучено у якості заінтересованої особи а у судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2020, фізична особа була допитана у якості свідка. ОСОБА_6 надав суду покази, що не є суб`єктом права на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 , оскільки спадщину після смерті батьків, як і рідний брат ОСОБА_2 не прийняв.

Послалась на те, що суд не з`ясовував обставину, коли померли батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Зауважила, що суд, також не з`ясовував обставину чи зверталась Лозівська міська рада до суду про відумерлість спадщини.

Зазначила, що свідчення ОСОБА_6 є суперечливими та з огляду на вороже ставлення його як до неї так і до дитини, племінниці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , показів інших свідків, письмових доказів про переслідування мене у кримінальному порядку за ініціативи членів його сім`ї, суд мав би до них поставитися критично.

Вказала, що, підозрюючи її у вчиненні привласнення чужого майна, дружина ОСОБА_6 громадянка ОСОБА_7 , зверталася з заявою до Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області 22.07.2020, але, у внесенні відомостей до ЄРДР, за мотивів, що у нас з ОСОБА_2 дійсно мав місце «цивільний шлюб», наявності цивільно-правових відносин, було відмовлено.

Послалась на те, що факти наявності у неї з ОСОБА_2 , у період з 2013 року до 20.11.2018, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування) участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність відносин, були підтвердженні показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Іншими засобами доказування такі факти підтвердити неможливо.

Вважає, що показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 підтверджено, що з 2013 року і до 20.11.2018, до смерті дружини, з якою мав зареєстрований шлюб, ОСОБА_2 жодного дня не проживав.

Також вказала на те, що, незважаючи на згадані докази, а також на обставину, за якою свідок ОСОБА_8 , 17.12.2020, надавала суду покази, що переконана була про їх спільний бюджет з ОСОБА_2 , зокрема в 2018 році, коли працювала в магазині села Надеждівка продавцем, суд у мотивації рішення такі свідчення взагалі не навів. Згадане і перефразоване, «спільні кошти», нібито від імені ОСОБА_8 , не ототожнив зі спільним бюджетом.

Послалась на те, що суд першої інстанції не врахував покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що відповідно, надавались у судових засіданнях 26.11.2020 та 17.12. 2020, і про обставини, що проживаючи з ОСОБА_2 у селі Надеждіка з 2013 по листопад 2018 року, заявник зі спадкодавцем вели спільне господарство, садили разом город, придбавали паливо для опалення будинку за спільні кошти, спільно, також за спільні кошти, купували одяг, взуття, побутову техніку, їжу та речі для дитини. Одночасно, щодо того, що ОСОБА_2 приймав участь у вихованні їх спільної дитини, підтримував зв`язок з виховним закладом де перебувала ОСОБА_12 . Крім цього, суд не врахував свідчення свідка ОСОБА_8 , яка в селі Надеждівка Лозівського району, у період 2013-2018 років, неодноразово приходила до них у гості, бачила побут звичайної сім`ї, речі обох.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до норми ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.

Відповідно до ст. 3 СК України:

1. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

2. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

3. Права члена сім`ї має одинока особа.

4. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У статті 74 СК України передбачено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі:

1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 25 СК України:

1. Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

2. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Стаття 1258 ЦК України передбачає черговість спадкування за законом

1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_1 з 27.09.2003 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_3 . За вказівкою матері дитини, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком дитини записано ОСОБА_13 .

Заявник зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з 2013 по 17 липня 2020 року їй необхідно для спадкування за законом четвертої черги (а. с. 2).

При цьому вона послалася на те, що починаючи з січня 2013 року по 17 липня 2020 року вона проживала разом однією сім`єю з ОСОБА_2 . До середини 2018 року, оскільки обоє працювали у ТОВ «Агрофірма «Наірі» на різних роботах, вони проживали у помешканні батьків заявника за адресою: АДРЕСА_1 . З середини 2018 року вони разом стали мешкати у будинку його батьків в АДРЕСА_2 .

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 помер менше, ніж через два роки після смерті своєї дружини, ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за змістом вказаних норм ст.ст. 25, 74 СК України виключає можливість визнання фактичних шлюбних відносин заявниці з ОСОБА_2 під час перебування останнього в іншому шлюбі. (див. також правовий висновок щодо застосування ст. 74 СК України у постанові ВС від 26 вересня 2018 у справі № 244/4801/13-ц).

Тому показання свідків з цього приводу не мають правового значення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що, оцінюючи у сукупності пояснення заявника, покази допитаних у судовому засіданні свідків, а також наданих доказів, то вони підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу лише після смерті дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо взаємовідносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 2018 року, загалом, показання свідків свідчать лише про факт їх знайомства, проведення деякого часу разом, та не підтверджують факту наявності у них взаємних прав та обов`язків, спільного побуту, виникнення та існування усталених відносин, що притаманні подружжю.

Надані заявником фотографії та факт народження у ОСОБА_1 дитини - ОСОБА_3 також не доводять факту спільного проживання її з ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу.

Таким чином, судом було встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу у період з 2018 року до дня смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявником не надано належних та допустимих доказів про те, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по 2018 рік.

Оскільки встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення лише у випадку встановлення такого факту не менш як за п`ять років до часу відкриття спадщини, а судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу проживали менш ніж два роки до смерті останнього, що не має ніяких юридичних наслідків, суд відмовив у задоволенні вимог заявника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, відповідно до частини 2 вищевказаної норми права, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як правильно встановив суд першої інстанції і ці висновки суду доводами скарги не спростовані, з урахуванням перебування спадкодавця ОСОБА_2 в іншому шлюбі, проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_1 з ним після смерті дружини ОСОБА_2 на протязі менше двох років у контексті норми ст. 1264 ЦК України про п`ятирічний строк, необхідний у таких випадках для спадкування у четверту чергу, - не має правового значення для встановлення цього юридичного факту. Крім того, суд встановив наявність спадкоємця другої черги після смерті ОСОБА_2 - його брата ОСОБА_6 , що за відсутності даних про те, що він відмовився від спадщини після смерті брата за змістом згаданої норми ст. 1258 ЦК України також позбавляє позитивних юридичних наслідків встановлення факту перебування ОСОБА_1 у фактичних шлюбних з ОСОБА_2 із зазначеною у заяві метою. Наведені на обґрунтування скарги доводи висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 травня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.