ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року

м. Чернівці

справа № 727/149/20

провадження №22-ц/822/986/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретаря Скрипка С.В.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4

учасники справи:

позивач ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4

зустрічний позивач ОСОБА_1

зустрічний відповідач ОСОБА_5 , ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 серпня 2021 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 у січні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначала, що вчинила довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010, якою уповноважила ОСОБА_1 укладати правочини щодо розпорядження належним їй транспортним засобом марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстрованої в реєстрі за номером 2010, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформлений в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344.

ОСОБА_1 не повернуто власнику ОСОБА_5 кошти, одержані від реалізації транспортного засобу в сумі 856936 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 856936 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 15 червня 2019 року по 27 грудня 2019 року в сумі 13734 грн. 45 коп.

ОСОБА_5 у червні 2020 року збільшила позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 856936 грн., три проценти річних за період з 15 червня 2019 року по 23 жовтня 2020 року в сумі 34864 грн. 38 коп., інфляційні збитки за період з 15 червня 2019 року по 19 червня 2020 року в сумі 14567 грн. 91 коп.

ОСОБА_1 у березні 2020 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним.

Вказувала, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстрований 3 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовим записом №648, розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 11 лютого 2015 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до червня 2019 року.

За час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником є ОСОБА_5 , здійснено відмітку про право ОСОБА_6 користування транспортним засобом.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у червні 2019 року виник спір про поділ майна, досягнуто домовленості про перехід у приватну власність ОСОБА_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

З метою передачі у приватну власність ОСОБА_6 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_5 вчинено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010, якою уповноважено ОСОБА_3 або ОСОБА_1 управляти, розпоряджатися, зняти з обліку в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, продати за ціну та на умовах за їх розсудом, обміняти, укласти договір позички, договір оренди належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 7301 6 листопада 2014 року, автомобілем марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформлений в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344.

Зазначала, що домовленості про вчинення договору купівлі-продажу, передачі грошових коштів не було, договору купівлі-продажу не вчинено, обов`язку сплатити кошти за транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не виникло.

На підставі довіреності ОСОБА_5 мала вчинити дії щодо передачі у власність ОСОБА_3 транспортного засобу.

Вважала, що ринкова вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , визначена у п.3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу, оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, в сумі 856936 грн. вказана формально, є значно завищеною.

Просила визнати договір між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 удаваним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 березня 220 року залучено до участі у справі ОСОБА_4 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Об`єднано зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним в одне провадження з позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 березня 220 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2021 року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості, у зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2021 року в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати договір між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 удаваним.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_5 вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права ч.1 ст.237, ч.1,2 ст.244, ч.1 ст.1000, ч.1 ст.1004, ч.1 ст.1006 ЦК України щодо обо`язків повіреного, в тому числі негайної передачі довірителеві всього одержаного у зв`язку з виконанням доручення.

Висновок суду першої інстанції про безоплатність договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не відповідає обставинам справи, змісту пунктів 2.1, 5 договору, за якими передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у п.3.1 договору.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення права чи законного інтересу ОСОБА_5 .

Посилається на порушення норм процесуального права, обгрунтування судом першої інстанції висновку про відсутність правовідносин купівлі-продажу виключно поясненнями ОСОБА_1 , відсутність підстав для залучення до участі у справі третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про встановлення судом першої інстанції, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстрований 3 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовим записом №648, розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 11 лютого 2015 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до червня 2019 року

За час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником є ОСОБА_5 , здійснено відмітку про право ОСОБА_6 користування транспортним засобом.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у червні 2019 року виник спір про поділ майна, досягнуто домовленості про перехід у приватну власність ОСОБА_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

З метою передачі у приватну власність ОСОБА_6 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_5 вчинено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010, якою уповноважено ОСОБА_3 або ОСОБА_1 управляти, розпоряджатися, зняти з обліку в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, продати за ціну та на умовах за їх розсудом, обміняти, укласти договір позички, договір оренди належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 7301 6 листопада 2014 року, автомобілем марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформлений в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344.

Зазначала, що домовленості про вчинення договору купівлі-продажу, передачі грошових коштів не було, договору купівлі-продажу не вчинено, обов`язку сплатити кошти за транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не виникло.

На підставі довіреності ОСОБА_5 мала вчинити дії щодо передачі у власність ОСОБА_3 транспортного засобу.

Ринкова вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , визначена у п.3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу, оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, в сумі 856936 грн. вказана формально, є значно завищеною.

Судом першої інстанції відмовлено у визнанні договору між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 удаваним на порушення норм матеріального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вказувала, що за час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником є ОСОБА_5 , здійснено відмітку про право ОСОБА_6 користування транспортним засобом.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у червні 2019 року виник спір про поділ майна, досягнуто домовленості про перехід у приватну власність ОСОБА_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

З метою передачі у приватну власність ОСОБА_6 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_5 вчинено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010.

ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформлений в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344.

Зазначала, що домовленості про вчинення договору купівлі-продажу, передачі грошових коштів не було, договору купівлі-продажу не вчинено, обов`язку сплатити кошти за транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не виникло.

На підставі довіреності ОСОБА_5 мала вчинити дії щодо передачі у власність ОСОБА_3 транспортного засобу.

У відзиві ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Посилалася на те, що ОСОБА_1 у зустрічному позові не зазначається який насправді укладено правочин, мотиви приховування справжньої природи іншого правочину.

Зазначає, що правовідносини щодо поділу спільного майна колишнього подружжя не мали місця.

Транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, був подарований ОСОБА_5

ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , а не Ѕ частини одного з подружжя.

Вказує, що довіреність, видана ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 12 червня 2019 року, зареєстрована в реєстрі за номером 2010, не передбачає права ОСОБА_1 на укладення договору про безоплатну передачу (дарування) майна.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості, у зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у обраний ними спосіб.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що державної реєстрації спірного транспортного засобу не відбулося. Продаж транспортного засобу передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Регіональний сервісний центр МВС у Чернівецькій області проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не існує будь-яких цивільно-правових відносин.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що порушення права і законного інтересу ОСОБА_5 є недоведеним, ОСОБА_1 передано транспортний засіб ОСОБА_3 , який здійснював користування транспортним засобом з моменту набуття майна, ОСОБА_1 не сплачено грошові кошти за спірний транспортний засіб.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстрований 3 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції актовим записом №648, розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 11 лютого 2015 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до червня 2019 року.

За час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набуто автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником є ОСОБА_5 , здійснено відмітку про право ОСОБА_6 користування транспортним засобом.

ОСОБА_5 вчинила довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010, якою уповноважено ОСОБА_3 або ОСОБА_1 управляти, розпоряджатися, зняти з обліку в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, продати за ціну та на умовах за їх розсудом, обміняти, укласти договір позички, договір оренди належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 7301 6 листопада 2014 року, автомобілем марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстрованої в реєстрі за номером 2010, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформлений в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344.

До матеріалів справи приєднано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , за яким ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2014 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 не повернуто власнику ОСОБА_5 кошти, одержані від реалізації транспортного засобу в сумі 856936 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_5 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 856936 грн., трьох процентів річних в сумі 34864 грн. 38 коп., інфляційних збитків в сумі 14567 грн. 91 коп.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_5 зазначалося не повернення ОСОБА_1 коштів, одержаних за договором між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленим в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, в сумі 856936 грн.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є визнання догову між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 удаваним.

Підставою зустрічного позову ОСОБА_1 є виникнення між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у червні 2019 року спору про поділ майна, досягнення домовленості про перехід у приватну власність ОСОБА_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вчинено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О.12 червня 2019 року, зареєстровану в реєстрі за номером 2010 з метою передачі у приватну власність ОСОБА_6 автомобіля, договору купівлі-продажу не вчинено, обов`язку сплатити кошти за транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не виникло, ОСОБА_1 на підставі довіреності мала вчинити дії щодо передачі у власність ОСОБА_3 транспортного засобу.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Однак, відмовляючи ОСОБА_1 у зустрічному позові про визнання договору між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 удаваним, суд першої інстанції не навів мотивів, не вказав підстав ухвалення судового рішення в частині цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

У пункті п`ятому частини другої статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( частина перша статті 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

На підставі частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно достатті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За змістом частини першої статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

На підставі частини другої статті 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як розтлумачив Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 01 грудня 2004 року за № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 201/374/15-ц (провадження № 61-5195св18).

Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Отже законом не передбачено недійсність удаваного правочину.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (пункти 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, провадження № 14-498цс18).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 існує спір щодо повернення ОСОБА_1 коштів, одержаних за договором між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленим в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, в сумі 856936 грн.

Сама по собі вимога ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним спрямована на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, який заявлений у цій справі.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Предметом розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 є заявлені вимоги про визнання договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленим в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 удаваними.

При цьому ОСОБА_1 стверджує, що насправді сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір поділу спільного майна подружжя транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 .

Натомість, ОСОБА_1 , звертаючись з зустрічним позовом про визнання договору удаваними, не обґрунтовує свої вимоги тим, що у сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відсутня інша мета, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином, слід визнати, що сторони вчинили саме цей правочин.

Разом з тим посилання ОСОБА_1 на не здійснення ОСОБА_3 зобов`язання з оплати транспортного засобу не свідчить про удаваність договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, є підставою для звернення з позовом до суду про стягнення з останнього грошових коштів за договором у примусовому порядку.

Заслуговують увагу посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції про безоплатність договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 не відповідає обставинам справи.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19 роз`яснила, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому.

За змістом п.3.1 договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 856936 грн.

Отже, пунктом 3.1 договору визначено ціну договору в сумі 856936 грн.

На підставі п.2.1 договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Згідно із п.5.1 договору покупець зобов`язаний сплатити продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у п.3.1 договору.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Пункти 2.1, 3.1, 5.1, в яких містяться відомості про ціну транспортного засобу, здійснення передачі транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем після повної оплати вартості майна, обов`язок покупця сплатити продавцеві ціну транспортного засобу є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 76 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України вони є письмовим доказом.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

За обставин вчинення ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, отримання ОСОБА_3 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , за яким ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2014 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не укладено договору купівлі-продажу на порушення норм матеріального права.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування факту вчинення ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, не виконання ОСОБА_3 обов`язку з сплати ціни транспортного засобу.

Рішення суду в цій частині не може ґрунтуватися на поясненнях позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відсутній спір щодо невиконання ОСОБА_3 обов`язку з сплати ціни транспортного засобу.

Крім того у матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 умислу укласти договір про поділ спільного майна подружжя та приховати договір про поділ спільного майна подружжя шляхом укладення договору купівлі-продажу.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання договору між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленого в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, удаваним.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України».

Таким чином, отримання ОСОБА_1 грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у останньої обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Оскільки підставою позовних вимог ОСОБА_5 визначено неповернення ОСОБА_1 коштів, одержаних за договором між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленим в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, до предмету доказування в цьому спорі входить встановлення таких обставини.

Сама ОСОБА_1 визнає обставини не виконання обов`язку щодо повернення належних ОСОБА_5 коштів.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення ОСОБА_1 повернення ОСОБА_5 коштів, одержаних за договором між ОСОБА_5 , від імені якої діяла ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG з номерним знаком НОМЕР_1 , оформленим в регіональному сервісному центрі МВС України в Чернівецькій області № 7341 15 червня 2019 року №7341/2019/1519344, в сумі 856936 грн. на порушення норм матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зміст статті 625 ЦК України, що пов`язує нарахування процентів із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Отже за порушення грошового зобов`язання щодо негайного повернення коштів у сумі 856936 грн. отриманих в результаті укладення договору купівлі-продажу № 7341/2019/1519344, транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2014 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню три проценти річних з 15 червня 2019 по 23 жовтня 2020 року в сумі 34864 грн. 38 коп. (856936 грн.*3/100/365*370 днів).

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання щодо негайного повернення коштів у сумі 856936 грн. отриманих в результаті укладення договору купівлі-продажу № 7341/2019/1519344, транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2014 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 за період з 15 червня 2019 по 19 червня 2020 становлять 18081 грн. 35 коп. (856936 грн.*102,11/100-856936 грн.)

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на межі позовних вимог ОСОБА_5 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 14 567 грн. 91 коп.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Чернівецьким апеляційним судом позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

ОСОБА_5 при зверненні до суду з позовом сплачено 8706 грн. 70 коп. судового збору відповідно до квитанції Акціонерного товариства комерційнийи банк «ПриватБанк» №0.0..1 від 23 січня 2020 року, 420 грн. 40 коп. відповідно до квитанції Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №0.0..1 від 23 січня 2020 року, 268 грн. 94 коп. відповідно до квитанції Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 17 червня 2020 року.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 9396 грн. 04 коп.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року ОСОБА_5 звільнено від сплати судового збору.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 до Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За поданні апеляційної скарги ОСОБА_5 слідувало сплатити 13463 грн.46 коп. (897564 грн.15коп.*1%+50%).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи задоволення позовних вимог та звільнення ОСОБА_5 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судовий збір за апеляційний перегляд даної справи в розмірі 13463 грн.46 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 серпня 2021 року в частині відмови у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 897564 грн. 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 9396 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в сумі 13463 грн. 46 коп.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 28 листопада 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

І.Н. Лисак