Провадження № 2/638/4888/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Варданян К.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності, в якому просить суд:

- встановити факт відповідності 4/5 частин житлового будинку з прибудовами- літ. «А-1» загальною площею 58,9 м.2, житловою площею - 28,5 м.2 та господарськими будівлями - гараж - літ. «Л», навіс - літ. «М», тимчасова будівля - літ. «Н», навіс - літ. «О», ворота з хвірткою - № 2, огорожа - № 5, ворота з хвірткою - № 6, зливна яма - № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві часткової власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 цілому об`єкту нерухомого майна;

- визнати право власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на житловий будинок з прибудовами- літ. «А-1» загальною площею 58,9 м.2, житловою площею - 28,5 м.2 та господарськими будівлями - гараж - літ. «Л», навіс - літ. «М», тимчасова будівля - літ. «Н», навіс - літ. «О», ворота з хвірткою - № 2, огорожа - № 5, ворота з хвірткою - № 6, зливна яма - № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з припиненням його часткової власності на вказаний житловий будинок.

Позов обґрунтований тим, що на підставі судових рішень, які набрали законної сили, позивач фактично є єдиним власником спірного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 4/5 його часток. Право власності на залишкові 1/5 часток вказаного домоволодіння, згідно судового рішення від 10.12.2003 року, яке набрало законної сили, було анульоване, у зв`язку із знесенням цієї частини об`єкта.

Посилаючись на відсутність передбаченого законом механізму об`єднання та реєстрації права на цілий об`єкт нерухомості з припиненням права часткової власності у випадку належності таких часток одній особі, зазначив, що вимушений звернутись до суду з позовом про встановлення факту відповідності належних йому часток - цілій частині з припиненням його права часткової власності на вказане майно.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Представником позивача, - адвокатом Агаєвою С.М., до суду подана заява про проведення розгляду справи без її з позивачем участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі, наслідки такого визнання йому відомі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, справу розглянути без його участі.

Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 червня 2015 року, у справі № 638/1222/15-ц (провадження № 2/638/2579/15), яке набрало законної сили, були задоволені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання дійсним договору дарування та визнання права власності, визнано дійсним договір дарування 2/5 будинку АДРЕСА_1 , укладений 02.06.1988 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності 2/5 частину житлової прибудови літ. «А1-1», житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м, яка складається з приміщень 3-1 (вітальня площею 6,0кв.м.), 3-2 (санвузол 3,9кв.м.), 3-3 (кухня 5,9 кв.м.), 3-4 (житлова 19,5 кв.м.), 3-5 (житлова- 11,4 кв.м.), ІІІ (сіни - 3,1кв.м.), АДРЕСА_1 .

Цим судовим рішенням також було встановлено, що згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харків від 01.12.2003 року (справа № 2-32238/03) позивачу в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 2/5 частини житлового будинку літ. «А-1» та гараж літ. «Л» № 22/45 по АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 21.05.2004 р., р. № 5933414 (а.с. 19-19 з.б.).

В матеріалах даної справи також міститься копія вищевказаної довідки КП «ХМБТІ» 21.05.2004 р., р. № 5933414, згідно із якою, за позивачем ОСОБА_1 , на підставі рішення суду/справа №2-32238/03/ 01.12.2003/ Дзержинський районний суд м. Харкова, зареєстроване право власності на 2/5 частки будинку, житлового з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 з.б.).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 250770072 від 31.03.2021 року), за позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на підставі вищевказаного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 червня 2015 року у справ № 638/1222/15-ц, 27 лютого 2021 року було зареєстроване право власності на 2/5 часток об`єкту нерухомого майна: житлового будинку, тіт. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості. Загальна площа (кв.м): 58.9, житлова площа (кв.м.): 28.5, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-20 з.б.).

Згідно копії рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2003 року (а.с. 17), було анульовано право власності на 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 .

Дана обставина також була встановлена вищевказаним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 червня 2015 року, у справі № 638/1222/15-ц (провадження № 2/638/2579/15), яке набрало законної сили, в якому зокрема було зазначено про те, що позивач фактично прийняв дар у вигляді 2/5 частини частину будинку АДРЕСА_1 , оскільки весь цей час фактично володіє подарованою йому частиною будинку, сплачує комунальні платежі, дбає про оселю, вживає необхідні ремонтні роботи, за весь час дарувальник жодного разу не висловлював вимоги про повернення дару - частки будинку, однак зареєструвати вказану угоду та оформити на себе право власності на подаровану позивачу частку будинку не зміг, оскільки на той момент значилась реєстрація 1/5 частини будинку за ОСОБА_6 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.12.2003 року право власності на 1/5 частину майна, яка належала ОСОБА_5 анульовано (а.с. 19 з.б.). Наведена обставина також підтверджується довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.05.2004 року, я якій повідомлено про те, що реєстрація права власності на 1/5 ч. житлового будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 анульована згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2003 року (а.с. 18).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь- які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в ї сукупності, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності свідчать про те, що 4/5 частин житлового будинку з прибудовами- літ. «А-1» загальною площею 58,9 м.2, житловою площею - 28,5 м.2 та господарськими будівлями - гараж - літ. «Л», навіс - літ. «М», тимчасова будівля - літ. «Н», навіс - літ. «О», ворота з хвірткою - № 2, огорожа - № 5, ворота з хвірткою - № 6, зливна яма - № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві часткової власності позивачеві ОСОБА_1 , відповідають цілому об`єкту нерухомого майна.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( ч.1 ст.2 Закону № 1952).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно частини 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідачем до суду подана заява, за змістом якої він позов визнає у повному обсязі, наслідки такого визнання йому відомі, та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду із даним позовом, що становить 2 343,00 грн., а з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат у сумі 2 343,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності, задовольнити.

Встановити факт відповідності 4/5 частин житлового будинку з прибудовами- літ. «А-1» загальною площею 58,9 м.2, житловою площею - 28,5 м.2 та господарськими будівлями - гараж - літ. «Л», навіс - літ. «М», тимчасова будівля - літ. «Н», навіс - літ. «О», ворота з хвірткою - № 2, огорожа - № 5, ворота з хвірткою - № 6, зливна яма - № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві часткової власності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 цілому об`єкту нерухомого майна;

Визнати право власності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на житловий будинок з прибудовами- літ. «А-1» загальною площею 58,9 м.2, житловою площею - 28,5 м.2 та господарськими будівлями - гараж - літ. «Л», навіс - літ. «М», тимчасова будівля - літ. «Н», навіс - літ. «О», ворота з хвірткою - № 2, огорожа - № 5, ворота з хвірткою - № 6, зливна яма - № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з припиненням його часткової власності на вказаний житловий будинок.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2 343 (дві тисячі триста сорок три) грн. 00 коп., на підставі квитанції № 95Т003ЕІК від 09.07.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: - невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 2 343 (дві тисячі триста сорок три) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: - невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.М. Цвіра