ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

м.Суми

Справа №576/77/21

Номер провадження 22-ц/816/878/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Борсука Сергія Володимировича,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представника адвоката Марініченка Володимира Костянтиновича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Борсуком Сергієм Володимировича,

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2021 року в складі судді Усенко Л.М., ухваленого в м. Глухів, повний текст якого складено 05 квітня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що неповнолітні діти відповідачів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є однокласниками його сина ОСОБА_9 , тривалий час систематично знущались з останнього. Факти такого знущання підтверджені постановами, прийнятими у справах про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які набрали законної сили.

Посилаючись на висновок Сумського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса, яким констатовано заподіяння суттєвих моральних страждань ОСОБА_5 та визначено орієнтовний розмір відшкодування моральної шкоди, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 500 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30000 грн 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 300 грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди безпідставно взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц, а не висновок експерта №1249, складений 17 листопада 2020 року. Вважає, що судом розмір моральної шкоди спричиненої булінгом може бути визначено самостійно лише за відсутності відповідного висновку експерта.

Вказує на те, що суд першої інстанції помилково зазначив про допит свідків за клопотанням представника позивача, оскільки з таким клопотанням він не звертався.

Не погоджується також і з рішенням суду в частині відмови у стягненні на користь позивача понесених ним витрат за проведення експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів адвокат Марініченко В.К. зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги щодо обов`язкового врахування судом висновку експерта, при визначенні розміру моральної шкоди, суперечить вимогам ст.ст. 89, 110 ЦПК України, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Крім того, просить взяти до уваги і те, що батьки та діти вибачилися перед позивачем та його сином, мали намір вирішили конфлікт у позасудовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідачів та їх представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що постановами Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2020 року, 21 квітня 2020 року та 15 квітня 2020 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 173-4 КупАП, яке виразилося в наступному.

Так, у період часу з лютого 2019 року по 17 січня 2020 року, учні 9-го класу ЗОШ № 3 неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в приміщені навчального закладу м. Глухів вул. Києво-Московській, 45, вчиняли булінг, тобто дії психологічного та фізичного насильства, що виразились у систематичних образливих висловлюваннях, псуванні та забрудненні особистих речей, завданні копняків відносно учня 9 класу ОСОБА_5 , 2005 р.н., внаслідок чого могла бути заподіяна шкода йому психологічному здоров`ю. Оскільки вказані дії були вчинені неповнолітніми у віці від 14 до 16 років, до відповідальності протягнуто їх законних представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 11-12, 19-20).

Постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області були переглянуті в апеляційному порядку та постановами Сумського апеляційного суду від 22 травня 2020 року та 10 серпня 2020 року залишені без зміни (а.с. 13-15, 16-18, 21- 22).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи за заявою адвоката Борсука С.В. в інтересах ОСОБА_5 №1249 ,складеного 17 листопада 2020 року (а.с. 23-45), ОСОБА_5 має зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу булінгу (катування) відносно нього, які виразилися в діях психологічного та фізичного насильства, і у нього була порушена нормативність розвитку, він розвивається як акцентуйована особистість, у нього уражені базові вітальні та психологічні потреби та спостерігається соматизованість. Для ОСОБА_5 ситуація, що досліджувалась, є психотравмувальною, оскільки спричинення відносно нього булінгу призвело до виникнення негативних переживань посттравматичного стресового розвитку і в результаті психотравми він переживає деструктивні відчуття тривоги, напруженості, боязкості, симптоми гострої та хронічної психічної травми, які викликають посттравматичний стресовий розлад. За своєю силою, інтенсивністю і тотальністю впливу вказане є суттєвим і спричиняє підекспертному глибокі психологічні (не майнові) моральні страждання.

Таким чином, враховуючи те, що факт булінгу відносно ОСОБА_5 в період часу з лютого 2019 року по 17 січня 2020 року вчиненого неповнолітніми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено постановами про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності, тому виходячи з положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, приймаючи до уваги характер та обсяг страждань, що спричинені ОСОБА_5 , орієнтований розмір моральної шкоди, який визначила експерт, майновий стан відповідачів, дійшов до висновку, що сума відшкодування моральної шкоди є значно завищеною та підлягає відшкодуванню на користь позивача в інтересах ОСОБА_5 частково, в розмірі 30000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Оцінивши обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно установив, що дії неповнолітніх дітей відповідачів, які виразилися психологічному та фізичному насильстві відносно ОСОБА_5 в період часу з лютого 2019 року по 17 січня 2020 року, заподіяли останньому моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитися з посиланнями апеляційної скарги на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд має керуватися виключно висновком експерта.

Зокрема, у відповідності з положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Тобто, у супереч доводам позивача, висновок експерта не є обов`язковим для суду і вказаний вище висновок психологічної експертизи не звільняв суд від необхідності обґрунтувати та вмотивувати своє рішення в частині визначення розміру моральної шкоди виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що при визначенні розміру моральної шкоди, експерт виходив з того, що булінг відносно ОСОБА_5 тривав з другого по дев`ятий клас, проте судом першої інстанції встановлено та не спростовується позивачем у доводах апеляційної скарги, що протиправні дії по відношенню до сина позивача неповнолітніми дітьми відповідачів тривали з лютого 2019 року по 17 січня 2020 року.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав неповнолітній син позивача, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 30000 грн, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

Помилкове зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення проведення допиту свідків за клопотанням представника позивача не впливає на правильність вирішення справи по суті, оскільки дана описка може бути усунута в порядку ст. 269 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про віднесення понесених позивачем витрат за проведення експертом психологічної експертизи в розмірі 10002 грн 53 коп. до судових витрат, які підлягають розподілу при ухваленні судового рішення, то їх колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Таким чином ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою представника ОСОБА_1 адвоката Борсука С.В. до звернення до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір покладається на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

У пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10 роз`яснено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Проте, при визначенні порядку розподілу судових витрат, суд першої інстанції на вказані вимоги закону не звернув уваги та помилково стягнув з відповідачів на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в солідарному порядку.

Визначена судом першої інстанції сума судових витрат, що підлягає розподілу між сторонами, а саме 300 грн судового збору за подачу позову, підлягає стягненню з відповідачів у дольовому порядку по 100 грн з кожної.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Борсуком Сергієм Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції по 100 гривень 00 копійок з кожної.

В іншій частині рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 червня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук