ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1151/21
Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) ОСОБА_1 , представник адвокат Берестовий Євген Вікторович,

відповідач (за первісним позовом) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Берестовий Євген Вікторович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно. У встановлений законом 6-місячний строк він, як спадкодавець першої черги за законом, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 11.03.2015 року жінка померлого ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . 12.05.2015 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину на 3/9 частини квартири. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2017 року встановлено факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_2 спадщини на частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_3 , а також внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за відповідним реєстровим номером 638, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 квартири), а ОСОБА_1 належить 2/3 частин спадкового майна (2/9 квартири). Зазначає про те, що ОСОБА_3 був непрацездатним інвалідом І категорії, напередодні своєї смерті мав онкологічне захворювання, перебував на диспансерному обліку в КЗ ХООД з 03.12.2012 року. На протязі останніх трьох років утриманням свого батька та матері займався позивач, оскільки їх пенсії не вистачало для покриття всіх витрат. Впродовж усього часу позивач забезпечував їх всім необхідним, купував ліки, покращував житлові умови, шляхом ремонту в будинку. У 2013-2014 роках ОСОБА_1 мав нерегулярний мінливий дохід, коштів не вистачало, їх сім`я була у дуже скрутному становищі. Витрати на поховання батька також були покритті ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що відповідачка не приймала участі у житті своїх батьків, не доглядала за своїм батьком та не допомагала по господарству матері, ухилялася від будь-якої допомоги просив усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначаючи, що рішенням Херсонського міського суду від 01.11.2017 року задоволено її позов та визнано факт своєчасного прийняття нею частини спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_3 , а також вирішено внести зміни до свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_1 12.05.2015 року за реєстровим номером 638, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в якому у відповідності до рішення Херсонського міського суду від 11.12.2017 року зазначено, що ОСОБА_2 належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 частка квартири), а ОСОБА_1 2/3 спадкового майна (2/9 частки квартири). 05.12.2017 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса Воєводіної І.М. з заявою про видачу свідоцтва, однак отримала відповідь, що без згоди та присутності іншого спадкоємця ОСОБА_1 таке свідоцтво не може бути видано. 12.03.2018 року позивач знову звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва, однак знову отримала відповідь про неможливість його видачі у зв`язку з поданням проти ОСОБА_2 позову про усунення від права на спадщину та до вирішення справи по суті. 03.07.2018 року Херсонський міський суд залишив вказаний позов без розгляду у зв`язку із зловживанням позивачем своїми правами. 12.09.2018 року позивач в четвертий раз звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва, однак знову отримала відповідь про неможливість його видачі, у зв`язку із новим поданням проти неї позову про усунення від права на спадщину. Також, нотаріусом знову запропоновано позивачу подати позов про визнання за нею права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що інший спадкоємець не визнає її права власності і це виражається в його не бажанні отримати нове свідоцтво, а тому права ОСОБА_2 потребують захисту у судовому порядку у відповідності до ст.392 ЦК України. У зв`язку з викладеним, позивач просила для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме 1/3 частку спадкового майна (1/9 частку) квартири АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину виданого ОСОБА_1 12.05.2015 року за реєстровим номером 638, на все майно, а саме 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 в частині його права на спадщину на 1/3 спадкового майна, а саме 1/9 частини вищезазначеної квартири.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. Яригі М.М. 12 травня 2015 року за реєстровим номером 638 на спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: в частині його права на спадщину на 1/9 частину зазначеної квартири. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено у встановленому законом порядку, що спадкодавець перебував в безпорадному стані, потребував допомоги саме від доньки ОСОБА_2 , а вона ухилялася від її надання.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з видачею ОСОБА_1 12.05.2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна померлого ОСОБА_3 порушено право позивача на спадщину за законом і ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , у встановленому порядку прийняла спадщину, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки, дозвіл внести зміни у свідоцтво про право на спадщину не надає ОСОБА_1 . Також суд дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановленому законом порядку, тому наявні підстави для визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Берестовий Є.В., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, дійшов помилкового висновку про недоведення позивачем факту безпорадного стану спадкодавця. Зазначає про те, що суд, вважаючи недостатніми докази надані позивачем на підтвердження безпорадного стану спадкоємця, мав призначити експертизу з власної ініціативи та поставити на її розгляд питання, які викликали у суду сумніви. Крім того зазначає про те, що з 08.04.1997 року спадкодавець потребував матеріальної допомоги в зв`язку із непрацездатністю, однак відповідачка не надала доказів неможливості надання такої допомоги.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обгрунтоване, без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно актового запису про народження №299, зробленого 27.04.1982 року міським відділом РАЦС, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 23.01.2001 року, виданого Фондом комунального майна м.Херсона, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Згідно актового запису про смерть №2097, зробленого 05.11.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно актового запису про зміну імені №18, складеного 05.05.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище, ім`я, по-батькові на ОСОБА_2 .

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39831840 від 11.03.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. заведено спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

З матеріалів спадкової справи №3/2015, заведеної 11.03.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1939 р.н., вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , звернулася ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , яка своєю заявою відмовилася від спадщини за законом, після померлого чоловіка, на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 .

У встановлений строк звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., ОСОБА_1 , набув право власності на спадкове майно, яке складається з 1/9 частини трьохкімнатної квартири під номером АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 на праві на праві свідоцтва № НОМЕР_1 про право на житло, виданого 23.01.2001 року.

05.05.2015 року з заявою про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , звернулася ОСОБА_5 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2016 року, видану приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., відмолено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що її заява про прийняття спадщини надійшла після спливу шестимісячного терміну від дня смерті спадкодавця померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , та після видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно спадкодавця на ім`я іншого спадкоємця, сина померлого ОСОБА_1 . Видача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину можлива лише після внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.05.2015 року на ім`я іншого спадкоємця, ОСОБА_1 , яке у відповідності до ст.1300 ЦК України може бути лише за згодою усіх спадкоємців, або за рішенням суду.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2017 року встановлено факт своєчасного прийняття ОСОБА_2 спадщини на частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_3 . Вирішено внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., за реєстровим номером 638, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в якому зазначити, що ОСОБА_2 належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 частка квартири), а ОСОБА_1 належить 2/3 спадкового майна (2/9 частки квартири).

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 .

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

При вирішенні даної категорії справ суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності.

Зазначений правовий висновок, у подібних правовідносинах, викладено в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 465/8524/14.

Позивачем за первісним позовом не було надано суду належних, допустимих та безспірних доказів щодо умисного ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги батькові при можливості її надання. Також в матеріалах справи відсутні докази перебування спадкодавця в безпорадному стані та його потреби в допомозі саме від відповідачки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив всі докази у їх сукупності на відповідність діючому законодавству та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в силу їх недоведеності і безпідставності, з урахуванням обставин і підстав, на які посилався позивач у контексті даної справи та дотриманням принципу диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що ОСОБА_2 ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги, а останній потребував допомоги саме ОСОБА_2 .

Спадкуванням, згідно зі статтею 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, зокрема, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з положенням частини третьої статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Якщо успадковане майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.

Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього, оскільки право на спадкове майно у них виникає з моменту відкриття спадщини.

За приписами ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Згідно вимог ч.3 ст.1300 ЦК України у випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

За змістом ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених доказів обґрунтовано вважав, що у зв`язку з видачею ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна померлого ОСОБА_3 було порушено право позивача (за зустрічним позовом) на спадщину, оскільки ОСОБА_2 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 в частині його права на спадщину на 1/9 частину зазначеної квартири.

Також суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування за законом на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки остання прийняла спадщину у встановленому законом порядку та вона позбавлена права отримати відповідне свідоцтво у нотаріуса у зв`язку з неодноразовою відмовою нотаріуса у видачі такого свідоцтва та не визнанням права на спадкування зі сторони відповідача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було доведено факт перебування померлого ОСОБА_3 у безпорадному стані та самоусунення ОСОБА_2 від надання допомоги батьку, яку він через такий стан потребував, про що вона беззаперечно знала, не можуть бути взяті до уваги, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд дав належну оцінку і додатковому правовому обґрунтуванню вони не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав з власної ініціативи призначити в справі експертизу та поставити на її розгляд питання, які викликали у суду сумніви щодо перебування спадкоємця у безпорадному стані, є такими що не грунтуються на законі, оскільки саме на сторону позивача покладено обов`язок доказування заявлених ним позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом доказів і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Доводами щодо рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог апеляційна скарга не обґрунтовується.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Берестовий Євген Вікторович, залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 09 червня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова