_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5789/21
Провадження № 2/947/1977/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_14

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

19 лютого 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 30 липня 2014 року, ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що фактично шлюбні відносини з відповідачем закінчились у 2017 році та певний час вони не проживають разом та не ведуть спільного побуту. З того часу відповідач проживає окремо, а саме за адресою у військовому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що донька проживає разом з нею, вона має гарні та комфортні умови для проживання дитини, стабільний заробіток, який дає її змогу забезпечувати доньку усім необхідним для її повноцінного розвитку.

З 2021 навчального року ОСОБА_4 буде зарахована до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ліцей № 67, за адресою: АДРЕСА_3 , та оскільки школи зараховують дітей на навчання саме за адресою реєстрації місця проживання, її реєстрація у військовому гуртожитку є незручною.

Позивач вважає, що у кімнаті військового гуртожитку не має сприятливих умов для проживання дитини та її розвитку, немає особистого простору, який так потрібен дівчинці, особливо для зайняття улюбленими хобі.

Оскільки у цьому питанні згоди з відповідачем вони знайти не змогли, позивач звернулась до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, залучено Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування до участі у справі у якості третьої особи, а також доручено Службі у справах дітей Одеської міської ради надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а Київській районній адміністрації Одеської міської ради розглянути вказаний висновок на засіданні органу опіки та піклування.

21.05.2021 року відповідач ОСОБА_2 наддав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив залишити ОСОБА_3 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 07.06.2021 року було замінено третю особу - Київську районну адміністрацію Одеської міської ради на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, вказуючи на безпідставність заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 04.06.2021 року через канцелярію суду надв заяву, в якій просив перенести судове засідання у зв`язку з хворобою, однак, доказів цього не надав, що дало суду можливість розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2021 року у справі № 523/2761/21 було розірвано.

В період вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 1267, що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , де батьком дитини записаний ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати разом з нею. Вона повністю опікується інтересами та потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям.

Дійсно, відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки № 22 від 27.01.2021 року, наданої ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Паустовський» на підставі акту від сусідів за місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засвідченої директором компанії ОСОБА_9 , малолітня ОСОБА_4 , 2015 року народження, мешкає з матір`ю в квартирі АДРЕСА_5 без реєстрації.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 259956270 від 04.06.2021 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_10 , ОСОБА_1 в рівних частках.

Відповідно до довідки, виданої Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради від 28.01.2021 року № 01-10/105 вих, ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Л1-68996-ф/л від 31.03.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 22.05.1998 року по теперішній час

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Л1-69114-ф/л від 31.03.2021 року, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 з 21.03.2015 року по теперішній час.

Відповідно до довідки Одеського навчально-виховного комплексу № 67 «Загально-освітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей» Одеської міської ради, малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , буде зарахована до 1 класу (2021-2022 навчальний рік) при наявності необхідних документів.

Батько дитини, ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 (довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Л1-286840-ф/л від 29.12.2020 року).

Відповідно до відповіді квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України від 12.02.2021 року № 549 на адвокатський запит, ОСОБА_2 проживає за адресою: військове містечко АДРЕСА_7 . В даній кімнаті зареєстрований він та його донька ОСОБА_4 .

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-з/160 вх. від 03.06.2021 року « Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч.1ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та відсутність батька на протязі тривалого часу.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про те, що дитина проживає з матір`ю, яка належно нею опікується і утримує, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_13 в цій частині.

Слід зазначити, що відповідач у судове засідання не з`явився, доказів підтвердження хвороби суду не надав, доводів позивача не спростував.

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначив, що не заперечує проти проживання доньки, ОСОБА_3 разом з матір`ю, однак, категорично проти зміни місця реєстрації дитини.

Однак, слід зазначити, що предметом даного позову є визначення місця проживання, а не зняття дитини з реєстраційного обліку за адресою відповідача, тому суд приходить до висновку про те, що відповідач не надав заперечень, які безпосередньо стосувались би предмету спору.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст.ст. 141, 161, 162, Сімейного Кодексу України, ст.ст. т.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Суворовська районну адміністрацію Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 30 липня 2014 року, ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.