Номер провадження 2/754/249/21
Справа №754/7908/19
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаря позивача представника позивача представника відповідачаОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки та скасування поручительства

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 з позовом до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним Іпотечного договору №1603 від 19.01.2006, та скасування поручительства ОСОБА_2 згідно з договором Іпотеки №1603 від 19.01.2006 щодо виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_5 .

Вимоги позову мотивовані тим, що 19.01.2006 позивач та її син ОСОБА_6 приймали участь в укладанні Іпотечного договору, у відповідності до якого вони виступали поручителями щодо виконання Договору кредиту, укладеного між ОСОБА_5 та АКБСР «Укрсоцбанк». На момент укладання договору кредиту та Іпотечного договору ОСОБА_2 не були відомі можливі правові наслідки у випадку невиконання ОСОБА_5 умов кредитного договору. Позивачу протягом десяти років не було відомо про виконання або невиконання кредитних зобов`язань з боку ОСОБА_5 . 13.06.2018 ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, проте ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а його майнові права успадкувала позивач, якій не було відомо про динаміку та послідовність виконання ОСОБА_5 кредитних зобов`язань. АТ «Укрсоцбанк» активно займається заставним майном позивача, будучи обізнаним, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом позивача. При підписанні договору нотаріус не пояснила позивачу її права та обов`язки, позивач не ознайомлювалась з текстом договору, і фактично під примусом поставила свій підпис. При цьому, за період дії основного зобов`язання, яким є кредитний договір, фінансова установа декілька разів збільшувала обсяг кредитних зобов`язань, що є підставою для припинення поруки позивача.

Ухвалою суду від 26.07.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

09.10.2019 до суду зі сторони позивача надійшла уточнена позовна заява, у відповідності до якої позивач просить суд визнання недійсним Іпотечного договору №1603 від 19.01.2006, та скасування поручительства ОСОБА_2 згідно з Договором Іпотеки №1603 від 19.01.2006 щодо виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_5 . Також у вказаній позовній заяві просить витребувати документи пов`язані з Договором іпотеки та документи на АДРЕСА_1 . Редакція позову залишена незмінною. Нових обґрунтувань вимог уточнена позовна заява не містить.

04.11.2019 судом постановлено замінити відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк».

22.09.2020 зі сторони позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, у відповідності до якої просили суд договір поруки відносно ОСОБА_2 припинити, зобов`язати відповідача повернути правовстановлюючі документи на квартиру.

03.11.2020 представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив не приймати уточнений позов, який надійшов до суду 22.09.2020, відкликавши його.

03.11.2020 судом постановлено закрити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні стороною позивача надано письмові дебати у відповідності до яких просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Іпотечний договір від 19.01.2006 з підстав закінчення його дії з одночасним скасуванням майнового поручительства ОСОБА_2 , зобов`язати відповідача повернути правовстановлюючі документи на квартиру. Окрім викладеного в позовній заяві, сторона позивача в поданих до суду письмових дебатах посилається на закінчення строків дії поруки та пропуск відповідачем звернення до поручителя з вимогами за Кредитним договором.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Вказувала також на пропуск позивачем строків позовної давності.

Третя особа в судове засідання не з"явився, причини неяки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся судом за останнім відомим місцем проживання останнього.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Встановлено, що 19.01.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №1603, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 250 000 грн. строком до 18.01.2016 зі сплатою 16 % річних.

19.01.2006 між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з однієї сторони, та АКБСР «Укрсоцбанк» з іншої сторони, укладено Іпотечний договір №1603, у відповідності до якого Іпотекодавці, як майнові поручителі, передають Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за Договором кредиту №1603 від 19.01.2006, нерухоме майно, а саме АДРЕСА_1 .

Ст. 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину ( частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

В процесі судового розгляду стороною позивача не надано належних, допустимих та достатніх доказів недійсності Іпотечного договору №1603 від 19.01.2006.

Вказаний договір містить чіткий виклад умов, на яких він укладається, зміст основного зобов`язання, яке забезпечується договором Іпотеки, та підписи сторін.

Посилання сторони позивача на одночасне укладання договору Кредиту та Іпотечного договору в різних містах, а саме в м. Дніпропетровськ та м. Київ, не свідчить про недійсність правочину, оскільки не суперечить вимогам цивільного законодавства.

Іпотечний договір №1603 від 19.01.2006, а саме п. 1.4 договору, містить зміст та розмір Основного зобов`язання, строк та порядок його виконання, що спростовує посилання сторони позивача на необізнаність з умовами Кредитного договору.

Посилання сторони позивача на необізнаність ОСОБА_2 про правові наслідки невиконання ОСОБА_5 умов кредитного договору, не вплаває на дійсність Іпотечного договору, який містить статті 3 «Відповідальність сторін», 4 «Звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію», з якими позивач була ознайомлена при підписанні договору. Доказів зворотнього до суду не надано.

Зокрема, не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду посилання сторони позивача на зміни умов основного зобов`язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 .

У відповідності до повідомлення, наданого відповідачем на виконання вимог ухвали суду, з ОСОБА_5 не укладались додаткові договори (угоди) про внесення змін та доповнень до Договору кредиту №1603 від 19.01.2006.

Зі сторони позивача до суду не надходило клопотань про призначення по справі почеркознавчої або будь-якої іншої експертизи, витребування додаткових доказів, або доручення до матеріалів справи доказів недійсності Іпотечного договору.

При цьому, підстави недійсності правочину визначені законом, та серед них відсутня така підстава як «закінчення його дії», як вказує сторона позивача в письмових дебатах.

Зокрема, суд зазначає, що діюче законодавство України не містить механізму та правових підстав саме для скасування поручительства, як просить позивач в своєму позові.

Крім викладеного суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майно, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

П. 6.3 оспорюваного іпотечного договору, передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 не зазначила жодної з обставин, з наявністю яких Закон України «Про іпотеку» пов`язує припинення іпотеки.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України і спеціальним законом.

Згідно із ст. 575 ЦК України іпотека визначена окремим видом застави. Підстави припинення права застави визначені ст. 593 ЦК України, а щодо іпотеки як її окремого виду також і ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки підстави припинення іпотеки як окремого виду забезпечення виконання зобов`язання безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання незалежно від ступеня їх подібності за суттю відносин чи в найменуванні сторін.

Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів за їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1534цс15 та від 16.11.2016 у справі № 6-1474цс16 вказано, що «відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки».

Враховуючи, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язань, на них не поширюються норми, які регулюють поруку, а саме статті 553 - 559 ЦК України, тому доводи про припинення майнової поруки на підставі ст. 559 ЦК України за договором іпотеки є безпідставними.

У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази припинення основного зобов`язання, що слугувало б підставою для припинення іпотеки, недійсності Іпотечного договору, тощо.

Позов не містить викладу обставин та зазначення підстав недійсності оспорюваного Іпотечного договору.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 183, 355, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки та скасування поручительства, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач - ОСОБА_2 , 1942 р.н., РНОКПП НОМЕР_1 , адреса листування: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська,100

Третя особа - ОСОБА_5 , остання відома адреса: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складено 02.02.2021.

Суддя