Справа № 462/1411/20
Провадження № 6/461/90/21
УХВАЛА

Іменем України

13.05.2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мацьківа А.О. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Залізничного ВДВС у м.Львові Мацьків А.О. звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , покликаючись на те, що у нього на примусовому виконанні перебуває постанова №461/3010/18 року від 12.06.2018 року, видана Галицьким районним судом м.Львова про стягнення із боржника заборгованості в розмірі 86 600,00 грн.

В обґрунтування подання покликається на те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, яке перебуває на примусовому виконанні у названому відділі ДВС, з виконання постанови Галицького районного суду м.Львова від 12 червня 2018 року (справа №461/3010/18) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці ДФС заборгованості в сумі 86600 грн., однак, боржник судове рішення в добровільному порядку не виконує, а в результаті вжитих державним виконавцем виконавчих дій, рухомого майна, грошових коштів і цінностей, належних боржнику, не виявлено, тому виконання судового рішення можливе за рахунок примусової реалізації вказаного вище нерухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки яких в цьому майні відповідно до закону є рівними.

У судове засідання державний виконавець не з`явилася, однак через канцелярію Галицького районного суду м.Львова надіслала клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без її участі, подання підтримує, просить таке задоволити.

Боржник та стягувач в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що не є перешкодою, в силу вимог ст. 443 ЦПК України, для вирішення даного питання.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно положень ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За змістом ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що постановою Галицького районного суду м.Львова від 12.06.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 86600,00 грн./55-58/.

Постановою старшого державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Мацьківа А.О. від 25.10.2018 року відкрито виконавче провадження №57516191 з примусового виконання постанови Галицького районного суду м.Львова №461/3010/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці ДФС штрафу в розмірі 86600 грн./а.с.53/.

25.10.2018 року державним виконавцем Мацьківим А.О. винесено постанову про арешт майна боржника /а.с.48/.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України інформація стосовно отримання боржником пенсії, а також щодо отримання боржником доходів відсутня /а.с.14-15/.

Згідно відповідей банківських установ в боржника немає коштів на відкритих рахунках в банках /а.с.18-42/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №200960015 від 19.02.2020 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 - у частці 1/1 та ОСОБА_1 - у частці 1/1 /а.с.12-13/.

25.10.2018 року виконавцем на адресу боржника скеровано виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання постанови суду, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Тобто, законом передбачено чіткий порядок ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження, а саме надіслання її боржнику рекомендованим поштовим відправленням, проте матеріали подання доказів про виконання вимог закону, зазначених вище, не містить.

У ч.3 статті ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Проте, матеріали подання не містять доказів того, що державний виконавець звертався до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, чим могли бути виключені підстави вважати, що є інше майно, окрім житла, на яке може бути звернуто стягнення.

Окрім того, відповідно ч.7 ст. 48 вищевказаного Закону у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Згідно з п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень.

Як вбачається з подання, сума заборгованості яка підлягає стягненню у межах виконавчого провадження складає 86600 грн. тобто, сума заборгованості не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (120000,00 грн).

Згідно ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України в сукупності зі змістом ст.ст. 366, 371 ЦК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання стосовно визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід встановити, що у боржника відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, що і призводить до необхідності примусового визначення судом відповідної частки боржника, і лише у такому випадку втручання у мирне володіння майном, що передбачено ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виправданим та допустимим.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.267, 353-355, 431, 443, 446 ЦПК України, ст.ст.366, 371 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

подання старшого державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мацьківа А.О. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення). Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.