Провадження № 2-з/760/182/21
Справа № 760/4849/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Букіної О.М.,

при секретарі Цигановій Ю.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним та застосування реституції, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М. від 05.04.2021 року в справі відкрито спрощене позовне провадження.

В позовній заяві позивач просить визнати нікчемним Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 29.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані від останньої грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 грн.; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивача просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 58,60 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - з метою забезпечення позову та недопущення незаконного продажу спірного майна;

- до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам, органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним нотаріусам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо квартири загальною площею 58,60 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що 29.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Вказує, що предметом Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна була попередня домовленість у строк до 30.12.2020 року відповідач повинна була передати у власність позивача, з укладенням Основного договору купівлі-продажу квартири, а позивач зобов`язаний був прийняти та оплатити житлову однокімнатну квартиру загальною площею 48,60 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку та на умовах передбачених цим та основним договором.

Стверджує, що згідно п. 4 Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна на підставі намірів сторін, позивач передав відповідачу передоплату у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 грн.

Таким чином позивач посилається, що вона фактично передала відповідачу грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 грн. за нікчемним Попереднім договором, який було укладено з недотриманням форми нотаріального укладення, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

На момент подання заяви, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідач на праві у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2006 року, номер реєстру 2017 року належить відповідачу на праві власності у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2006 року, номер реєстру 2017.

Позивач зазначає, що вона має підозри щодо того, що відповідач вживає заходи щодо відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом спору є визнання нікчемним попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення коштів за даним договором.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене та враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 58,60 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не вбачає підстав для задоволення в частині заборони будь-яким особам, органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним нотаріусам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо квартири загальною площею 58,60 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у даний спосіб, тому як вжиття даного виду забезпечення не узгоджується з предметом позову. Крім того, суд вважає, що вимоги заявника щодо заборони вчиняти певні дії щодо квартири є похідними та наслідковими в частині накладення арешту на квартиру.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним та застосування реституції, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру загальною площею 58,60 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині поданої заяви відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя О.М. Букіна