Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р.

м. Київ

справа № 755/19714/20

провадження № 2/755/82/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що стягнені в якості аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі 22 190,20 грн., які відповідач отримала в якості аліментів на утримання ОСОБА_3 , мотивуючи свою позовну заяву тим, що 05.02.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2012 року було розірвано. Через три місяці після реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дочку, батьком дитини було записано позивача. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2005 року з позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.07.2017 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2020 року було встановлено, що позивач не є батьком дитини ОСОБА_3 , при цьому відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі та рішенням суду було зобов`язано РАЦС виключити запис по позивача як батька дитини. Позивач не передавав відповідачу аліменти добровільно, їх з нього стягували в примусовому порядку на підставі рішення суду, отже відповідач недобросовісно примусово стягувала аліменти на дитину, батьком якої позивач не являється, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

30.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що стягнені в якості аліментів, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.02.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у затвердженні мирової угоди між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 30 грудня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, 05 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 05.02.2009 року, актовий запис № 165. (а.с. 4)

Від зареєстрованого шлюбу у сторін спору народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 19.05.2009 року, актовий запис № 1468. (а.с. 6)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 5)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року виключено з актового запису № №1468 від 19 травня 2009 року про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України. (а.с. 8-9)

Крім того, позивачем ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи квитанції про поповнення карткового рахунку ОСОБА_2 (а.с. 10-13)

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа зобов`язана повернути безпідставно придбане або безпідставно збережене майно. Такий же обов`язок виникає, коли підстава, на якій придбане майно, згодом відпала. Таким чином, стаття 1212 Цивільного кодексу України не ставить обов`язок повернути безпідставно придбане чи збережене майно в залежність від добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року, справа № 501/2500/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь суми сплачених позивачем аліментів, що присуджені за рішенням суду, які безпідставно набуто відповідачем, з огляду на ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомостей про позивача як про батька дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним коштів за аліментними зобов`язаннями, - оскільки вказані аліментні зобов`язання, було присуджено за рішенням суду, яке набрало законної сили, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача, тому в розрізі даного спору застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що стягнені в якості аліментів, - є необґрунтованим та безпідставним, тому задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що стягнені в якості аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 01 лютого 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган