ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4589/21 Справа № 176/1897/20 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року закрито провадження у справі за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить ухвалу суду від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення (а.с.2, 3).

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року було закрито провадження у справі за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.58).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на те, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак, погодитися з таким висновком суду не можливо виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Судом встановлено, 24 березня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" зверталось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом про виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" посилалися на те, що 05 грудня 2007 року сторони уклали кредитний договір № DNJ0GI, відповідно до п.1.1. якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 50 000 грн. строком до 05 грудня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони 05 грудня 2007 року уклали договір іпотеки № DNJ0GI, згідно з п. 1.1. якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 47,70 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачу на праві власності відповідно до договору міни. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року було задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з чим ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на положення статті 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК України просить виселити відповідача ОСОБА_1 , а також інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки.

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року у справі №176/1105/16-ц у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про виселення було відмовлено (а.с.47, 48).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року залишено без змін (а.с.49, 50).

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року було залишено без змін (а.с.51-53).

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року зроблено висновок, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню норми статті 40 Закону №898-IV та статті 109 ЖК УРСР. Отже, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки в іпотеку була передана квартира, яка придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим відсутні підстави для виселення мешканців зі спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

У листопаді 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, в якому просили виселити громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації, а також стягнути з відповідача судові витрати (а.с.2, 3)

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" посилалися на те, що 07 листопада 2016 року банк, в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, отримав у власність спірну квартиру на підставі договору іпотеки від 05 грудня 2007 року. Після отримання права власності позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою цих дій стало реєстрація та проживання у ньому відповідача ОСОБА_1 , який підлягає виселенню без надання іншого житла", ст. 109 ЖК України.

Суд першої інстанції не пересвідчився належним чином, чи є тотожними підстави звернення АТ КБ "Приватбанк" з позовними вимогами у справі №176/1105/16-ц та у цій справі, що переглядається.

Справа №176/1105/16-ц судом не витребувалася та не оглядалася, тому суд дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді