Справа № 367/1635/20
Провадження №2/367/1885/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Сагайдачній І.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат на утримання дитини та подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат на утримання дитини та подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, зазначивши, що з 10.11.2001 року перебувала в шлюбі з відповідачем. 12.10.2017 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку відповідач надавав допомогу на утримання дитини. Проте останні 5 років такої допомоги не надає. ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. У зв`язку з необхідністю догляду за дитиною-інвалідом вимушена була звільнитись з роботи, оскільки син потребував, постійної уваги та догляду. У зв`язку з початком антитерористичної операції на Донбасі та необхідністю лікування сина (лікарі, які лікували сина виїхали з Донбасу), вона з сином вимушена була переїхати жити до підконтрольної території України в м. Біла Церква Київської області, чоловік з ними не поїхав. З 14.06.2019р разом з сином проживає в АДРЕСА_1 . Під час проходження курсу лікування ОСОБА_4 отримав тяжку травму ноги - відкритий перелом гомілки. Лікування було тривалим та складним. Йому була зроблена операція в лікарні Охматдит м. Києва. До теперішнього часу існує загроза повторного переламу ноги, що потребує необхідність постійного супроводу дитини навіть в умовах житла, а тим більш під час прогулянок на подвір`ї. Останній час відповідач матеріальної допомоги позивачці з сином не надає, участь у вихованні сина не приймає з 2014 року. З цього часу вона з сином живе за рахунок її батьків-пенсіонерів та державної допомоги, яку отримують як тимчасово переміщені особи. На прохання позивачки у допомозі, чоловік не реагує, ні матеріально ні фізично участі у вихованні та лікуванні сина не приймає. Лікарі поставили діагноз неповнолітньому Платону «Дитячий аутизм з когнітивним зниженням до рівня легкої розумової відсталості». З цього часу вона стала посилено займатись з дитиною, обстежуватись, лікуватись, проходити курси реабілітації. За результатами обстеження та лікування у квітні 2010 року дитина була визнана інвалідом до досягнення 18-ти річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 , виданим 27.05.2010 року Управлінням праці та соціального захисту населення Ворошиловського району м. Донецька. Відповідно до медичних показників дитина потребує індивідуального навчання з урахуванням корекційної направленості для дітей з розумовою відсталістю. Також, в силу розумової відсталості, дитина має обмеження життєдіяльності 1-го ступеню з самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання, отримання освіти. Потребує постійного підтримуючого лікування, постійної психіатричної допомоги, а при необхідності і стаціонарного лікування. В частині соціальної та побутової реабілітації дитина потребує постійного навчання основним соціальним навичкам. Таким чином, дитина потребує постійної сторонньої допомоги і контролю з боку дорослих. Самостійно обслуговувати себе, жити, навчатися, пересуватися та навіть харчуватися дитина без допомоги дорослих не змозі. Ці факти підтверджуються висновком Білоцерківської міської психолого-медико-педагогічної консультації від 12 квітня 2017 року № 7 та індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 339 від 11.04.2017 року розробленою лікувально-консультаційною комісією КЗ БМР Білоцерківської міської лікарні №4 на строк до 07.10.2023 року. ОСОБА_3 потрібне взуття з урахуванням рекомендацій ортопеда, харчування дитини безглютеновими, без цукровими та гіпоалергенними продуктами згідно рекомендацій дієтолога. Йому необхідно відвідувати логопеда-дефтолога, басейн, АВА терапія згідно рекомендацій дитячого психіатра ( яке є дорожче від звичайного), ЛФК, плавання, оздоровча реабілітація. Тому необхідні додаткові витрати. Протягом 2018-2020р. були витрачені додаткові витрати на дитину, що були пов`язані з його здоров`ям та навчанням. Загальна сума становить - 48659, 24 грн., в ці витрати увійшли витрати на ліки, ортопедичне взуття, витрати на проїзд до лікувальних та оздоровчих закладів, проживання, інше. Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда № 435 від 09.04.19р. ОСОБА_3 рекомендована освітня програма та за умови інклюзивного навчання потребує проведення корекційно-розвиткових занять : 2 години з логопедом, 2 години -з дефектологом ,1 годину - з психологом. Так вартість заняття ( вказані ціни є мінімальними по регіону): з дефектологом - 1 час - 400 грн. *4=1600грн.; з логопедом 1 час - (250грн. *2)*4=2000 грн.; з психологом 1 час - 400 грн.* 4=1600 грн.; плавання-2р. на тиждень х300 х4=2400грн.; ЛФК - 450грн.*4= 1800 грн.; АВА терапія - 1 час - 500грн*4= 2000 грн., - загальна вартість - 11400 грн. на місяць. Оздоровлення в санаторії (враховуючи необхідність супроводження дитини) в середньому на двох осіб за добу мінімум становить від 1600-2000 грн. Курс лікування у санаторно-курортних закладах для осіб з інвалідністю становить 18 днів. 2000*18=36000 грн. До того ж в цю вартість не входить проїзд. Отже, для забезпечення необхідних умов життя, необхідних для розвитку дитини з інвалідністю доводиться витрачати дуже значну суму коштів. Враховуючи діагноз дитини, то ці витрати не носять тимчасовий характер, а є постійними та життєво необхідними для дитини. Відповідач має достатній дохід, щоб надати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_3 та додаткові витрати на його лікування, реабілітацію. Крім того, вона не має можливості самостійно забезпечити себе та дитину всім необхідним, оскільки працювати повний робочий день не має змоги, бо дитина потребує постійного догляду. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Враховуючи викладене просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з аутизмом з діагнозом порушення інтелектуального розвитку до рівня легкої розумової відсталості, системний недорозвиток мовлення у твердій грошовій сумі у розмірі 48659,24грн.; стягнути на її користь суму додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з аутизмом з діагнозом порушення інтелектуального розвитку до рівня легкої розумової відсталості, системний недорозвиток мовлення у твердій грошовій сумі у розмірі 11400 (одинадцять тисяч чотириста) гривень раз на місяць, з дня подання позову до повноліття дитини; стягнути на її користь кошти на оздоровлення дитини з інвалідністю в 2020р. в розмірі у твердій грошовій сумі 36000 грн.; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно протягом усього часу проживання її з дитиною з інвалідністю - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник подала заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримала, просила задовольнити вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017р. шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_3 , 2005 року народження має статус дитини інваліда, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.05.2010 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

З урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне з відповідача стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 03.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на його утримання, суд враховує вік, стан здоров`я ОСОБА_2 та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено.

З огляду на зазначене, беручи до уваги той факт, що дитина потребує постійного догляду та лікування, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання матері дитини-інваліда у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, стягуючи протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не може обходитися без постійного стороннього догляду, але не більше, ніж до його повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно даних виписки з медичної карти № 5588 ОСОБА_3 , діагноз: «Дитячий аутизм з когнітивним зниженням до рівня легкої розумової відсталості».

Згідно висновку Білоцерківської міської психолого-медико-педагогічної консультації від 12 квітня 2017 року № 7 та індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 339 від 11. 04.2017 року розробленої лікувально-консультаційною комісією КЗ БМР Білоцерківської міської лікарні №4 на строк до 07.10.2023 року, відповідно до медичних показників дитина потребує індивідуального навчання з урахуванням корекційної направленості для дітей з розумовою відсталістю; в силу розумової відсталості, дитина має обмеження життєдіяльності 1-го ступеню з самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання, отримання освіти; потребує постійного підтримуючого лікування, постійної психіатричної допомоги, а при необхідності і стаціонарного лікування; в частині соціальної та побутової реабілітації дитина потребує постійного навчання основним соціальним навичкам.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, додаткові витрати, понесені позивачем складаються з: витрат на проходження обстежень, здачу аналізів та відвідування спеціалістів лікарів, а відтак є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням. Згідно зі ст. 3 Закону України про освіту в Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Дітям з особливими освітніми потребами, як і всім іншим, гарантовано право на доступ до освіти, на можливість отримувати досвід і знання.

Позивачем надано розрахунок вартості занять ( вказані ціни є мінімальними по регіону): з дефектологом - 1 час - 400 грн. *4=1600грн.; з логопедом 1 час - (250грн. *2)*4=2000 грн.; з психологом 1 час - 400 грн.* 4=1600 грн.; плавання-2р. на тиждень х300 х4=2400грн.; ЛФК - 450грн.*4= 1800 грн.; АВА терапія - 1 час - 500грн*4= 2000 грн. Згідно розрахунку загальна вартість таких занять - 11400 грн. на місяць.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, що були понесені протягом 2018-2020 років, що були пов`язані зі здоров`ям дитини та навчанням, а саме: витрати на ліки, ортопедичне взуття, витрати на проїзд до лікувальних та оздоровчих закладів, проживання, одяг. Згідно розрахунку наданого позивачем загальна сума становить - 48659, 24 грн., з них на ліки 9 246,03грн., на психологічну допомоги (консультації, лікування, соціальна адаптація) 12 000,00грн., гурток «Пізнай себе» - 160грн., транспортні витрати 16 485,31грн, витрати на взуття 8 909,70грн., проживання 4000,00грн.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з оздоровленням дитини у санаторно-курортному закладі. Згідно даних, оздоровлення в санаторії (враховуючи необхідність супроводження дитини) в середньому на двох осіб за добу мінімум становить від 1600-2000 грн. Курс лікування у санаторно-курортних закладах для осіб з інвалідністю становить 18 днів. (2000*18=36000 грн.)

Однак, вимагаючи стягнути на свою користь з відповідача додаткові витрати для утримання дитини-інваліда, - позивач не надала суду доказів і розрахунків витрат на дитину з її боку і з боку відповідача, а також - у чому ж полягають ці додаткові витрати. Так, додавши до позову квитанції про придбання ліків - не надала доказів того, що ці ліки були призначені лікарем саме цій дитині і були придбані для неї, додавши до позову чеки про придбання одягу не надала доказів того, що цей одяг потребує дитина саме через своє захворювання, додавши проїзні документи на імена: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період 2018-2020 років, вартість яких становить 5 439,44грн., - не надала доказів того, що це витрати на проїзд до лікувальних та оздоровчих закладів, крім того, позивачем були подані проїзні документи видані на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , додавши до позову чеки про купівлю диз.палива - не надала доказів того, що це витрати пов`язані з необхідним проїздом до лікувальних чи оздоровчих закладів; крім того, щодо витрат на оздоровлення в санаторії, - позивачем були подані лише роздруківки з прейслистів, прейскурантів, що містять загальні ціни про путівки в той чи інший санаторій, а не квитанції, чи чеки про оплату послуг.

Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда № 435 від 09.04.19р. ОСОБА_3 рекомендована освітня програма та за умови інклюзивного навчання потребує проведення корекційно-розвиткових занять: 2 години з логопедом, 2 години -з дефектологом,1 годину - з психологом. Щодо вартості рекомендованих занять, позивачем також були подані лише роздруківки з прейслистів, прейскурантів, що містять загальні ціни послуг, а не квитанції, чи чеки про оплату послуг проведених відповідних занять.

Судом береться лише до уваги доданий до матеріалів справи товарний чек на суму 400,00грн, від. 21.09.2019 року на придбання ортопедичного взуття; витрати понесені позивачем на відвідування дитиною гуртка «Пізнаю себе», оплата занять, підтверджується дублікатом квитанції 0.0..1 від 23.09.2019 року; витрати за надані послуги соціальної адаптації, оплата підтверджується, дублікатом квитанції №0.0.160946482.1 від 09.02.2020 року; витрати в розмірі 7500,00грн. понесені за отримання психологічної допомоги згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 17-00 від 16.08.2016 року.

Разом з тим, позивачем не було доведено, що все, що зазначено у розрахунку витрат було призначено лікарями саме для дитини-інваліда ОСОБА_3 , крім того, позивач не надала суду доказів щодо розміру доходів як своїх, так і відповідача, крім довідки ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька за 2012 рік щодо доходів відповідача за період з 01.01.2012 року по 30.06.2012 року, що позбавляє суд можливості визначити розмір додаткових коштів, необхідних на дитину для її утримання і лікування, а також реальні витрати, що були витрачені на цю дитину з боку позивача і можливість їх надавати з боку відповідача, а відтак - суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем - понесених нею додаткових витрат для утримання дитини-інваліда, саме в розмірі: 48659,24грн.; вартість занять у розмірі 11400,00грн. гривень раз на місяць, з дня подання позову до повноліття дитини; кошти на оздоровлення дитини з інвалідністю в 2020р. в сумі 36 000,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з урахуванням поданих доказів позивачем.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивачем не доведено також і такої підстави як здатність відповідача нести такі витрати, оскільки не надано даних про його офіційні джерела доходів.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню; вимога позивача щодо стягнення аліментів на її утримання, підлягає частковому задоволенню, а саме: у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та підлягають стягненню лише фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з аутизмом з діагнозом порушення інтелектуального розвитку до рівня легкої розумової відсталості, системний недорозвиток мовлення на загальну суму 13 189,10грн., з яких підлягає стягненню з відповідача 6594,55грн. Вимоги про стягнення інших фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини та коштів на оздоровлення дитини, задоволенню не підлягають.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності.

У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 141, 180, 181, 185 Сімейного кодексу України, ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263-265, 280-282, 352, 354, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат на утримання дитини та подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , уродженця с. Новоградівка Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 03.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , уродженця с. Новоградівка Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, стягнення аліментів проводити протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більше, ніж до його повноліття, починаючи утримання з 03.03.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , уродженця с. Новоградівка Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини з аутизмом з діагнозом порушення інтелектуального розвитку до рівня легкої розумової відсталості, системний недорозвиток мовлення у твердій грошовій сумі у розмірі 6 594,55грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , уродженця с. Новоградівка Донецької області на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В решті частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза