Справа № 473/4065/21
РІШЕННЯ

іменем України

"01" грудня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав в якому вказувала, що з 20 лютого 2008 року по 08 травня 2017 року ОСОБА_7 та донька позивачки - ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з ОСОБА_7 стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу). Крім цього, відповідачем визнано батьківство відносно доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після припинення сімейних стосунків між батьками діти залишилися проживати з матір`ю та бабусею.

В той же час, з моменту припинення сімейних стосунків відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, зокрема не приймає належної участі у їх вихованні та утриманні, не цікавиться їхньою долею, має значну заборгованість по аліментам.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла.

У зв`язку з цим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишилися на вихованні та повному матеріальному забезпеченні позивачки.

Враховуючи вказані обставини, в тому числі байдуже ставлення відповідача до дітей, який письмово оформив заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а тому ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_7 батьківських прав щодо дітей та призначити її відповідно опікуном над малолітніми ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_11 .

В підготовчому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 в підготовче засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 в підготовчому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на те, що позбавлення відповідача батьківських прав та передача дітей на опікування бабусі буде відповідати їх інтересам.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача ОСОБА_7 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 , а також думку неповнолітньої ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про наявність передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України підстав для прийняття визнання позову відповідачем, що має своїм наслідком ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що з 20 лютого 2008 року по 08 травня 2017 року ОСОБА_7 та донька позивачки - ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з ОСОБА_7 стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу). Крім цього, відповідачем визнано батьківство відносно доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після припинення сімейних стосунків між батьками діти залишилися проживати з матір`ю та бабусею.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла.

У зв`язку з цим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишилися на вихованні та повному матеріальному забезпеченні позивачки.

Відповідачем у відповідних заявах, в яких він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, визнається та обставина, що з моменту припинення сімейних стосунків з ОСОБА_8 він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, зокрема не приймає належної участі у їх вихованні та утриманні, не цікавиться їхньою долею, має значну заборгованість по аліментам.

Вказані обставини також знайшли своє підтвердження:

- поясненнями неповнолітньої ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вказували, що відповідач з моменту розлучення з їхньою матір`ю підтримує з ними нетривалі періодичні контакти лише в телефонному режимі, при цьому вказані контакти з боку батька мають формальний характер, останній не виявляє жодного інтересу до обставин життя, навчання виховання дітей, не відвідує навчальні заклади за місцем їх навчання, не цікавиться їх потребами, матеріальним забезпеченням, не утримує їх матеріально;

- характеристикою Вознесенської ЗОШ №7 від 05 серпня 2021 року на ОСОБА_5 , згідно якої батько не приймав участі у шкільному житті сина (а.с. 19);

- письмовою заявою ОСОБА_7 від 22 липня 2021 року, адресованою начальнику служби у справах дітей Вознесенської міської ради, згідно якої відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та підтвердив, що з дітьми він практично не спілкується та не здійснює їх матеріального утримання (а.с. 53);

- довідкою Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якої заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 становить 70 201,69 грн. (а.с. 54).

Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору враховує думку неповнолітньої ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вважали, що ОСОБА_7 слід позбавити батьківських прав та в судовому засіданні обґрунтували свою думку.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги думку дітей та письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 29 листопада 2021 року, суд вважає доцільним позбавити ОСОБА_7 батьківських прав щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки це буде відповідати інтересам останніх.

Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

З врахуванням висловлення ОСОБА_1 бажання на передання їй дітей, виходячи з того, що останні мешкають з бабусею протягом тривалого часу, враховуючи подання органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 29 листопада 2021 року про доцільність призначення позивачки опікуном відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та піклувальником відносно ОСОБА_11 , дітей слід передати на опікування позивачці.

З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області батьківських прав відносно його дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженку с. Лисичево Іршавського району Закарпатської області піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Вознесенська Миколаївської області.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженку с. Лисичево Іршавського району Закарпатської області опікуном над малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Вознесенська Миколаївської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Вознесенська Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106), , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В.Вуїв