Справа № 338/907/20
Провадження № 22-ц/4808/255/21
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Геворкової Віолети Вікторівни на ухвалу Богородчанського районного суду, постановлену суддею Шишком О.А. 11 грудня 2020 року в смт. Богородчани у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 7 вересня 2020 року провадження у даній справі відкрито, призначено підготовче засідання на 10:00 год. 24 вересня 2020 року.

11 грудня 2020 року представник Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Пилипець А.Ю. подав до суду клопотання, в якому просив передати дану справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, мотивуючи її тим, що у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у Богородчанському районі відсутній відокремлений підрозділ, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому справа не може бути підсудною Богородчанському районному суду.

Одночасно зазначив, що місцем знаходження відповідача є вул. Глибочицька, 44, Шевченківський район, м. Київ.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 11 грудня 2020 року цивільну справу №338/907/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування передано на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Геворкова В.В. подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що оскаржувану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що до позовної заяви позивачем долучене листування щодо виплати страхового відшкодування, адресоване голові правління Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою та знаходиться в місті Києві на вул. Глибочицька, 44.

Разом з тим в смт. Богородчани за адресами: вул. Шевченка, 62 та Шевченка, 55-А діють два відділення Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» Івано-Франківська міська рада та Богородчанська селищна громада віднесені до Івано-Франківського району. Таким чином, Богородчанський районний суд на даний час знаходиться на території того ж району, що і Івано-Франківська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та її представництво в Богородчанах.

Зазначає, що страховий поліс оформлявся ОСОБА_2 в представництві Івано-Франківської обласної дирекції, там же оформлялась і заява про настання страхової події, а через Івано-Франківську дирекцію подавались скарги до центрального органу в Києві.

На думку апелянта, помилковим є і висновок суду про те, що правовідносини, які склались між сторонами, виникли у зв`язку зі спадкуванням позивачем прав і обов`язків її чоловіка ОСОБА_2 , в тому числі і на можливу виплату страхового відшкодування, й не носять договірного характеру. Вважає, що не можна вважати спадкуванням одержання страхової суми за договором страхування, наслідком якого є смерть застрахованої особи, оскільки за життя право на одержання страхової суми не належало страхувальнику і не входило до складу його майна. Позивач в даному випадку є вигодонабувачем, а не правонаступником страхувальника.

Зважаючи на вищенаведене, просить скасувати ухвалу Богородчанського районного суду від 11.12.2020 року та направити справу для продовження розгляду до Богородчанського районного суду.

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що у Богородчанському районі відсутні відокремлений підрозділ товариства, у зв`язку з чим справа не може бути підсудною Богородчанському районному суду. Натомість, відокремленим підрозділом є Івано-Франківська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що знаходиться за адресою: вул. Вовчинецька, 26 в м. Івано-Франківськ. Таким чином, навіть, якщо керуватись принципом визначення підсудності, передбаченим частиною сьомою статті 28 ЦПК України, позов мав подаватися до Івано-Франківського міського суду, чого не зроблено позивачем. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду без змін.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено Комплексний договір страхування подорожуючих за кордон №21/01-28 081743 на період з 14 лютого 2019 року по 13 лютого 2020 року (т. 1, а.с. 17).

До переліку страхових випадків згідно пунктів 2.1.-2.4. Умов страхування до договору 21/01-28 віднесені раптове захворювання, нещасний випадок в тому числі і смерть застрахованої особи в зв`язку з хворобою або нещасним випадком (т. 1, а.с. 47).

15 липня 2019 року ОСОБА_2 , який під час перебування на території Республіки Польща працював у фірмі «Арго», загинув внаслідок отриманих травм при падінні з висоти опалубкової плити на будівництві житлового комплексу у м. Душніки Здруй на дільниці Зеленець (т. 1, а.с. 18-22).

26 липня 2019 року дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування у сумі 6454,40 польських злотих (т. 1, а.с. 26-28).

З відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 22 серпня 2019 року №6607 вбачається, що відповідно до пункту 9.5 Комплексного договору страхування подорожуючих за кордон №21/01-28 081743 від 6 лютого 2019 року розмір страхового відшкодування у разі відсутності повідомлення страховиком або асистансом страхувальнику про факт звернення до медичного закладу складає 100 Євро у сумі гривневого еквіваленту, що становить станом на 17 липня 2019 року 2902,73 грн. Аналогічні відповіді відповідачем було надано також 16 вересня 2019 року за №7221, 30 жовтня 2019 за №8683 та 25 листопада 2019 року за №9362 (т. 1, а.с. 34, 35, 36, 37).

22 серпня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було перераховано ОСОБА_3 страхову виплату у розмірі 2902,73 грн., що еквівалентно 100 євро (т. 1, а.с. 99).

Не погоджуючись із розміром страхової виплати, ОСОБА_3 подала до Богородчанського районного суду позов, в якому просила стягнути кошти страхового відшкодування в розмірі 922122,52 грн., з яких 867918,27 грн. борг; 26992,20 грн. пеня та 27214,05 грн. інфляційних втрат.

Постановляючи ухвалу про передачу позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва, Богородчанський районний суд виходив з того, що в силу частини другої статті 27 ЦПК України дана справа йому не підсудна, оскільки місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Глибочицька, 44.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Статтями 55 та 124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положення про компетенцію з розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція (територіальна підсудність), систематизовані у статтях 26-32 ЦПК України.

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим частиною другою статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини сьомої статті 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Звертаючись до Богородчанського районного суду із вказаним позовом, позивач зазначала, що у Богородчанському районі знаходиться Богородчанський регіональний центр представництва Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», розташований за адресою: вул. Шевченка, 62 в смт. Богородчани.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 також посилалась на те, що в смт. Богородчани за адресою: вул. Шевченка, 62 та Шевченка, 55-А діють два відділення Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій; представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», територіальна підсудність справи за участю філії або представництва юридичної особи визначається відповідно до вимог частини сьомої статті 110 ЦПК (аналогічно частини сьомої статті 28 ЦПК України 2017 року) також за їх місцезнаходженням, якщо їм надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи (стаття 95 ЦК). Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Глибочицька, 44. Його (філією) відокремленим підрозділом є Івано-Франківська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 26.

Будь-яких відомостей щодо Богородчанського регіонального центру представництва Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» чи відділень товариства в смт. Богородчани у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань немає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав визначати територіальну юрисдикцію даної справи відповідно до частини сьомої статті 28 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» Богородчанський районний суд на даний час знаходиться на території того ж району, що і Івано-Франківська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та її представництво в Богородчанах, у зв`язку з чим справа підсудна йому, не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на пункт 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким передбачено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.

Безпідставним є і твердження апелянта щодо того, що не можна вважати спадкуванням одержання страхової суми за договором страхування, наслідком якого є смерть застрахованої особи, оскільки за життя право на одержання страхової суми не належало страхувальнику і не входило до складу його майна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Згідно із положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу частини першої статті 1229 ЦК України страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо того, що правовідносини, які склалися між сторонами у даній справі, виникли саме у зв`язку з спадкуванням позивачкою ОСОБА_1 прав та обов`язків після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , в тому числі і на можливу виплату страхового відшкодування, відповідає наведеним нормам права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається. Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Геворкової Віолети Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.