справа № 208/6937/20
№ провадження 2/208/41/21
УХВАЛА

Іменем України

07 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

при секретарі Корнієнко К.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Серебрякова Е.С.,

представника відповідача адвоката Стрельник Н.М.,

розглянув у відкритому підготовчому провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, -

встановив:

15.10.2020 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подано позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про визначення місця проживання дитини з матір`ю», в обґрунтування якого зазначено щодо наявності спору між батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначенні місця його проживання.

Ухвалою від 04.01.2021 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за загальним провадженням.

15.02.2021 року з боку представника відповідача, адвоката Стрельник Н.М. подано відзив на позов згідно до якого, позиція відповідача грунтується на відсутності предмету спору. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 працює за кордоном, та на території України перебуває нетривалий час, після чого знов повертається за кордон. Що позиція позивача пов`язана з можливістю без згоди батька вивезти дитину за кордон.

Під час підготовчого провадження, представник відповідача ОСОБА_4 підтримала позицію сторони відповідача викладену у відзиві, і заявила клопотання про закриття провадження з підстав відсутності спору.

Сторона позивача заперечувала проти закриття провадження по справі з підстав відсутності спору, пославшись на те, що саме відповідач звертається до органів опіки з питань участі у житті сина ОСОБА_3 , без згоди матері за власним бажанням, забирає дитину з учбового закладу на визначений лише за його бажанням час, чим порушуються права дитини та позивача. Також раніше позивачка вже зверталася із аналогічним позовом, але за домовленістю з відповідачем позов було залишено без розгляду, але своїми діями та словами в адрес позивача, відповідач підтверджує свій намір забрати дитину. А тому наявний спір щодо визначення постійного місця проживання дитини із матір`ю, що підтверджено висновком органу опіки та піклування.

Заслухав сторони, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Так, ч. 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 160 СК України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини, а у разі не досягнення згоди між батьками дитини, то згідно до ст. 161 СК України, передбачено право на вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Так, згідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ст.ст. 196, 197 ЦПК України, підготовче провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться з метою проведення підготовчих дій, в тому числі для вирішення заяв, клопотань.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд, в тому числі може постановити ухвалу про: 2) закриття провадження у справі, у разі наявності підстав передбачених нормами ЦПК України.

Так, позиція відповідача пов`язана із відсутністю предмету спору, і що в будь-якому разі не визнання стороною відповідача заявлених позовних вимог, а стороною позивача наголошено на порушенні відповідачем прав позивача та дитини ОСОБА_5 , на чому сторона позивача наполягала, а тому суд приходить до висновку щодо наявності спору між сторонами, який підлягає розгляду, та відсутність підстав для застосування підставі для закриття провадження у справі.

Зазначена позиція суду узгоджується із правовим висновком викладеним у Постанові Верхового Суду у справі № 522/8782/16-ц , згідно до якого пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

А тому встановив відсутність підстав для закриття провадження у справі, згідно до приписів п. 2 ч. 1 ст 255 ЦПК України, клопотання представника відповідача є необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Стрельник Наталії Миколаївни «про закриття провадження» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення, шляхом подачі її до Дніпровського апеляційного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.