Номер провадження: 22-ц/813/1456/21
Номер справи місцевого суду: 504/1596/16-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перлина», за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державної архітектурно-будівельна інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-інспекції в Одеській області, Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала та з урахуванням останніх уточнень, просила:

- визнати побудовану ОСОБА_2 і ОСОБА_3 бетонну споруду з металевими дверями напроти вікон її квартири АДРЕСА_1 самочинно, самовільно збудованою спорудою.

- зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні мого права користування земельною ділянкою, що оточує будинок АДРЕСА_2 напроти вікон квартири АДРЕСА_3 шляхом знесення за її рахунок у п`яти - денний строк самочинно побудовану бетонну споруду з металевими дверями:

- визнати Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 1 від 24.04.2015 року незаконним та таким, що не відповідає нормам актів законодавства та скасувати його;

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , матеріальну шкоду в розмірі 2250 грн.

- стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира відповідача ОСОБА_2 знаходиться на першому поверсі зазначеного будинку. На земельній ділянці, яка не предназначена для цієї мети, відповідачі самочинно збудували бетону огорожу заввишки 1,5 метра з металевими дверями, що закриваються замком зсередини, чим позбавили її можливості підходити до своєї квартири зовні та обслуговувати її. Вважає, що зазначена огорожа, може ускладнити виконання протипожежних заходів, через недотримання норм містобудівного будівництва, зазначене підтверджено, повідомленням Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області (далі ДАБІ). Крім того вважає, що Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 1 від 24.04.2015 року «Про погодження елементу благоустрою ОСОБА_2 », незаконним та таким що порушує її права.

В обґрунтування стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2250 грн., позивач зазначила, що нею було витрачено на проїзд за маршрутом АДРЕСА_4 раз по 55 грн., всього 550 грн., 10 раз було витрачено по 100 грн. (сніданок та обід), всього 1000 грн. та 600 грн., відшкодування матеріальної шкоди за розбите скло, яке на її думку розбив ОСОБА_3 . В частині моральної шкоди, позивач зазначила, що протиправні дії відповідачів завдали їй моральні страждання, яку вона оцінює в розмірі 10000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСББ «Перлина», за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державної архітектурно-будівельна інспекції України, в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено повністю.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги всі доводи позовної заяви.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 19 травня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03 червня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва №14 про право приватної власності на квартиру від 29.05.1996 року, квартира АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної приватної власності (т. 1, а.с.106).

Відповідно до витягу з проколу №1 зборів співвласників багатоквартирного будинку «Перлина» від 24.04.2015 року, 17 із 18 співвласників багатоквартирного будинку не вбачаються порушень зі сторони ОСОБА_2 про улаштування ганку від свого балкону та обгородження напроти свого балкону з тильної сторони (1 утримався) /а.с.29/.

Пунктами 4.1, 9.7, 9.8.6 статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що до частин та елементів будинку, які перебувають у спільній частковій власності членів об`єднання належать будівлі і споруди та елементи благоустрою прибудинкової території ; Загальні збори об`єднання є чинними, якщо на них присутні члени об`єднання мають більше ніж 50 % голосів; Рішення, що прийняті загальними зборами членів об`єднання є обов`язковими для членів об`єднання, в тому числі для тих, що не брали участь в голосуванні, окрім випадків коли ці рішення зачіпають майнові інтереси членів об`єднання, які не брали участь у голосуванні (т. 1, а.с.107-115).

Згідно акту від 16.12.2015р., складеного комісією у складі депутата Олександрівської сільської ради Арнаутової Н.А., голови правління ОСББ «Перлина» ОСОБА_5 , землевпорядика Олександрівської сільської ради ОСОБА_6 , під час обстеження прибудинкової території не виявлено порушень з боку утримання і нагляду прибудинкової території прилеглої до квартири ОСОБА_2 , прибудов та порушень архітектурного плану не має. Правила т/б і п/б дотримані, мається доступ до будинку (т. 1, а.с.26).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради від 21.04.2016р. №42 «Про погодження розміщення елементу благоустрою ОСОБА_2 », ОСОБА_7 на підставі рішення зборів співласників ОСББ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на прибудинковій території погоджено розміщення елементу благоустрою (паркану) (т. 1, а.с.24).

З листів ДАБІ від 10.08.2015р. та 31.08.2015р. вбачається, що ОСОБА_2 , притягнено до адміністративної відповідальності за порушення містобудівного законодавства, а саме за встановлення металевого навісу та з листа ДАБІ від 06.05.2016р., встановлено, що під час проведення позапланової перевірки, було встановлено наявність бетонної огорожі, висотою 1,5 м., яка примикає до меж квартири АДРЕСА_6 , яка у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», є елементом благоустрою (т.1, а.с.184-189).

Тобто ОСОБА_2 було притягнено до адміністративної відповідальності за встановлення металевого навісу, а у встановлені бетонної огорожі, співробітники ДАБІ, порушень не виявили.

Відмовляючи в задоволенні позову, в частині визнання бетонної огорожі самовільно збудованою спорудою, суд першої інстанції вірно виходив з того, що судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено, що така забудова порушує права позивача. Суд першої інстанції правильно не прийняв посилання позивача в частині, що через паркан вона не може поставити дробину та помити свої вікна, оскільки, в ході судового розгляду, позивачем не було доведено про існування перешкод у потраплянні позивача на прибудинкову територію, яка огороджена зазначеним парканом.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначений бетонний паркан не є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 ЦК України, оскільки, зазначений паркан є елементом благоустрою, будівництво якого було погоджено зборами ОСББ «Перлина» та в подальшому погоджений рішенням виконавчого комітету Олександрівської сільської ради від 21.04.2016 року №42 (т. 1, а.с. 29, 24).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно критично поставився до посилання позивача в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за встановлення бетонного паркану, оскільки з матеріалів справи вбачається, що співробітниками ДАБІ було притягнено ОСОБА_2 до відповідальності лише за встановлення металевого навісу, доказів, які б свідчили про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за встановлення бетонної огорожі, суду не надані.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку «Перлина» № 1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що зазначений протокол був прийнятий у відповідності до статуту об`єднання та не зачіпав майнові інтереси позивача.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У статті 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Верховний Суд України у своїй постанові від 19.04.2017 року у справі №6-129цс17 зауважив, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: прибудинкові території.

Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», визначено, що до малих архітектурний форм оснащення об`єкта благоустрою, належать огорожі, ворота, ґрати

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Частиною 14 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» встановлено, що рішення загальних зборів про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Згідно зі змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позов не підлягав задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк