У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі:

секретаря судових засідань Хандусь І.А.,

представника заявника адвоката Стратілатова К.Г.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Представник заявника адвокат Стратілатов К.Г., в інтересах заявника АТ «ОТП Банк», звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., у якій просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, яка полягає у відмові здійснити оцінку арештованого майна боржника та передати його на реалізацію;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича визначити вартість арештованого майна боржника, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельної ділянки площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :01:001:0063;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича передати на реалізацію, шляхом проведення електронних торгів, арештоване майно боржника, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельну ділянку площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0063.

Скарга мотивована тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року у справі № 2320/3560/2012 задоволено позовні вимоги АТ «ОТП Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором. На виконання вказаного рішення 14 березня 2019 року Черкаським районним судом Черкаської області заявнику видано виконавчий лист. 10 квітня 2019 року приватним виконавцем Плесюком О.С. відкрито виконавче провадження № 58868119 з примусового виконання вказаного виконавчого листа, а саме про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 277 442,25 долари США. Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в справі № 2320/3560/12 задоволено подання приватного виконавця Плесюка О.С. та надано йому дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 09 липня 2020 року, з метою опису та арешту майна боржника, приватним виконавцем Плесюком О.С. здійснено виїзд за вказаною вище адресою. У зв`язку з відсутністю боржника та обмеженою можливістю увійти на територію будинковолодіння, постановою приватного виконавця залучено спеціаліста, який за допомогою квадрокоптеру здійснив відео та фотозйомку майна боржника. Водночас, у зв`язку з перебуванням боржника в м. Києві, виконавчі дії щодо опису майна боржника було відкладено до 10 липня 2020 року. 10 липня 2020 року приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідну постанову. При цьому було описано наступне майно боржника: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельну ділянку площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :01:001:0063. Того ж дня приватним виконавцем встановлено відсутність рухомого майна, належного боржнику, за місцем його проживання, про що складено акт. 19 серпня 2020 року стягувач звернувся до приватного виконавця Плесюка О.С. із заявою, у якій просив здійснити оцінку арештованого майна та передати його на реалізацію. 20 серпня 2020 року, у відповідь на вказану заяву стягувача, приватний виконавець листом повідомив останнього про те, що він не може передати арештоване майно на реалізацію у зв`язку з відсутністю згоди органу опіки та піклування. Заявник вказує, що в даному випадку на примусовому виконанні приватного виконавця Плесюка О.С. перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, а ні Законом України «Про виконавче провадження», а ні іншими законами не встановлено, що для виконання судового рішення виконавець має отримати згоду органу опіки та піклування. З огляду на вищевикладене, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. вважає неправомірною.

Судове засідання було призначено на 17 вересня 2020 року.

17 вересня 2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Миколаєнко Т.А. на лікарняному.

Наступне судове засідання призначено на 19 жовтня 2020 року.

16 жовтня 2020 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. до канцелярії суду надійшло заперечення, разом із доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому представник заінтересованої особи не погодилася із доводами скарги та просила суд відмовити ПАТ «ОТП Банк» у її задоволенні повністю. Зауважила, що, окрім боржника, у будинку зареєстрована та проживає неповнолітня дитина, а тому вимога отримання дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію вказаного домоволодіння є обов`язковою. Вказала, що стягувач невірно тлумачить поняття «майнові права» та «житлові права». Зазначила, що постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року залишено в силі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 червня 2016 року, яким ПАТ «ОТП Банк» відмовлено у позові до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, на її думку, право на звернення стягнення на предмет іпотеки стягувач втратив, а томупосилання заявника на норми закону, що регламентують право на передачу іпотечного майна, не можуть мати місце в дані справі. Наголосила, що не можна брати до уваги і посилання стягувача на правові позиції Верховного Суду, наведені у постановах у справах № 754/15589/14-ц та № 922/3059/16, адже в тексті самих постанов взагалі не містяться обставини про згоду органу опіки та піклування на передачу майна на виконання судового рішення, вони стосуються виключно спорів про іпотечне майно. Зауважила, що, підставляючи правові посилання суду касаційної інстанції щодо іншого спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягувач вводить суд в оману, адже вимагає, аби приватний виконавець виконував рішення суду від 17 грудня 2012 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але за умовами висновків, які регламентують порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а не виконання судового рішення про стягнення заборгованості, шляхом передачі майна на реалізацію.

19 жовтня 2020 року за клопотанням представника заявника адвоката Фетісова Д.В. розгляд справи було відкладено до 27 листопада 2020 року.

06 листопада 2020 року від представника заявника адвоката Стратілатова К.Г. до канцелярії суду надійшов відзив на заперечення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на скаргу АТ «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця, разом із доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому представник заявника наголосив, що відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією із обов`язкових засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а тому виконання судового рішення не може залежати від наявності чи відсутності згоди органу опіки та піклування. Зауважив, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її право користування цим майном буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Вказав, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Зазначив, що якщо в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору згоди на передачу в оренду предмета іпотеки, то обґрунтованим є висновок суду про те, що договір оренди житла с недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України - нікчемним. Зауважив, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року в справі № 2320/3560/2012 встановлено факт неналежного виконання боржником своїх зобов`язань по кредитному договору № ML-F00/173/2007 від 24 липня 2007 року та стягнуто заборгованість за цим кредитним договором. При цьому, зобов`язання боржника за зазначеним кредитним договором забезпечені договором іпотеки № PCL-F00/173/2007 від 24 липня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав АТ «ОТП Банк» в іпотеку житловий будинок площею 622,8 кв.м., а також дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно підпункту h пункту 5.2 статті 5 іпотечного договору, іпотекодавець зобов`язаний не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки, за виключенням ОСОБА_1 , без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя. На момент укладення іпотечного договору ОСОБА_1 надав довідку про склад сім`ї, згідно якої у вказаному будинку, крім нього самого, зареєстрованих осіб не було. Протягом всього часу дії договору іпотеки, банк не надавав ОСОБА_1 жодного дозволу на реєстрацію права проживання будь-яких осіб у вказаному будинку, однак 01 серпня 2018 року Геронимівська сільська рада на запит приватного виконавця видала довідку про склад сім`ї, згідно якої у будинку, що є предметом іпотеки, зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (дочка) та ОСОБА_4 (син). На переконання представника заявника, реєстрація ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку, що є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», суперечить умовам іпотечного договору та є нікчемною, у зв`язку з чим не породжує правових наслідків. Відтак, у дитини не виникло жодних прав на будинок, який перебуває в іпотеці. Зауважив, що підставою для відмови АТ «ОТП Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки був сплив строку позовної давності, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» не є підставою для припинення іпотеки. З огляду на вищевикладене, просив суд задовольнити скаргу АТ «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця.

27 листопада 2020 року у зв`язку з неявкою сторін та наявністю клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. розгляд справи відкладено до 20 січня 2021 року.

Представник заявника адвокат Стратілатова К.Г. у судовому засіданні, яке відбулося 20 січня 2021 року, вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у скарзі, а також у відзиві на заперечення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на скаргу АТ «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 адвокат Давигора С.А. у судовому засіданні заперечила проти вимог скарги, вказуючи, що підстави для визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. неправомірною відсутні. Додатково наголосила на тому, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, не був придбаний за кредитні кошти. Виходячи з підстав, наведених у запереченні на скаргу, просила суд відмовити у її задоволенні.

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., а також заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Із заявами, клопотаннями, в тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не зверталися.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., а також заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд зауважує, що порядок розгляду заяв, поданих у порядку виконання судових рішень, не передбачає подання заяв по суті справи, визначених ч. 2 ст. 174 ЦПК України, якими є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Вказані документи можуть подаватися учасниками справи при розгляді справи судом у порядку позовного провадження.

Відтак, заперечення, що надійшло до канцелярії суду 16 жовтня 2020 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А., а також відзив на заперечення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2020 року на скаргу АТ «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця, що надійшов до канцелярії суду 06 листопада 2020 року від представника заявника адвоката Стратілатова К.Г., суд вважає необхідним оцінювати виключно як письмово викладену позицію сторін по суті справи.

Заслухавши сторін, проаналізувавши та співставляючи доводи скарги з матеріалами судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року у справі № 2320/3560/2012 цивільний позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 217 595 грн 90 коп., а також судові витрати, що складаються з оплати судового збору, в сумі 3 219 грн 00 коп.

На виконання вказаного рішення 14 березня 2019 року Черкаським районним судом Черкаської області заявнику видано виконавчий лист.

10 квітня 2019 року приватним виконавцем Плесюком О.С. відкрито виконавче провадження № 58868119 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа, а саме про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 277 442, 25 долари США, що у гривневому еквіваленті складає 2 217 595 грн 90 коп.

У забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором № ML F00/173/2007 від 24 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PCL-F00/173/2007, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Висоцькою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 4588.

Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Геронимівської сільської ради 23 лютого 2007 року, зареєстрованим в КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» за номером 533 в книзі № 4 (витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 13702839 від 26 лютого 2007 року).

Також предметом іпотеки стали належні ОСОБА_1 земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 ; зокрема, земельна ділянка площею 0,125 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; та земельна ділянка площею 0,275 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 червня 2016 року в справі № 707/1086/15-ц, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року, ПАТ «ОТП Банк» відмовлено у позові до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в справі № 2320/3560/12 задоволено подання приватного виконавця Плесюка О.С. та надано йому дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку з надвірними спорудами, а також земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

09 липня 2020 року приватним виконавцем Плесюком О.С. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , та, у зв`язку з відсутністю боржника, а також обмеженою можливістю увійти на територію будинковолодіння, винесено постанову про залучення спеціаліста до вчинення виконавчих дій, який за допомогою квадрокоптеру здійснив відео та фотозйомку майна боржника, про що складено акт приватного виконавця від 09 липня 2020 року. У зв`язку з перебуванням боржника у м. Києві, виконавчі дії щодо опису майна боржника відкладено до 10 липня 2020 року.

10 липня 2020 року приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідну постанову. Так, було описано наступне майно боржника: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельну ділянку площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :01:001:0063. При цьому, приватним виконавцем зазначено, що вказані об`єкти нерухомого майна перебувають в іпотеці у стягувача відповідно до договору іпотеки № PCL-F00/173/2007 від 24 липня 2007 року.

Того ж дня виконавцем встановлено відсутність рухомого майна, належного боржнику, за місцем його проживання, про що складено акт приватного виконавця.

19 серпня 2020 року стягувач звернувся до приватного виконавця Плесюка О.С. із заявою, в якій просив здійснити оцінку арештованого майна та передати його на реалізацію.

20 серпня 2020 року, у відповідь на вказану заяву стягувача, приватний виконавець листом повідомив останнього про те, що він не може передати арештоване майно на реалізацію у зв`язку з відсутністю згоди органу опіки та піклування.

Зазначену бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. заявник вважає неправомірною.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відтак, суд констатує, що строк на подачу скарги заявником пропущено не було.

У межах розгляду скарги суд оцінює відповідність чи невідповідність дій виконавця Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативним актам.

У даній справі заявником оскаржується бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., яка полягає у відмові здійснити оцінку арештованого нерухомого майна боржника, що перебуває в іпотеці у стягувача, та передати його на реалізацію, мотивована відсутністю згоди органу опіки та піклування.

При цьому, вказану відмову у проведенні виконавчих дій викладено у листі приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. № 2614 від 20 серпня 2020 року.

Водночас, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно й в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини 2 статті 18 вказаного Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що відмова у проведенні виконавчої дії, а саме: здійсненні оцінки арештованого майна боржника та передачі його на реалізацію, викладена у листі приватного виконавця, вчинена не у спосіб, передбачений частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дійшов висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича неправомірною.

Крім того, з метою поновлення порушеного права заявника, суд вважає необхідним зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича повторно розглянути заяву АТ «ОТП Банк» від 19 серпня 2020 року про здійснення оцінки арештованого майна і передачі його на реалізацію, та винести процесуальне рішення, передбачене вимогами частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, за результатами її розгляду.

При цьому, суд зауважує, що у постанові від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Відтак, інші аргументи та доводи сторін не являються специфічними, доречними, важливими та суттєвими і не здатні вплинути на рішення суду.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Що ж до інших вимог скарги, а саме:

- зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича визначити вартість арештованого майна боржника, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельної ділянки площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :01:001:0063;

- зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича передати на реалізацію, шляхом проведення електронних торгів, арештоване майно боржника, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:001:0085; та земельну ділянку площею 0,275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :01:001:0063;

з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича повторно розглянути заяву АТ «ОТП Банк» від 19 серпня 2020 року про здійснення оцінки арештованого майна і передачі його на реалізацію, суд вважає їх передчасними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 450-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, яка полягає у неприйнятті процесуального рішення, передбаченого вимогами частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, за результатами розглянути заяви АТ «ОТП Банк» від 19 серпня 2020 року про здійснення оцінки арештованого майна та передачі його на реалізацію.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича повторно розглянути заяву АТ «ОТП Банк» від 19 серпня 2020 року про здійснення оцінки арештованого майна і передачу його на реалізацію та винести процесуальне рішення, передбачене вимогами частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, за результатами її розгляду.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Черкаський районний суд Черкаської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 22 січня 2021 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко