05.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/7100/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7100/21
Номер провадження 6/205/290/21
УХВАЛА

іменем України

05 листопада 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. (далі - виконавець) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому порядку, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 542 кв.м, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 18 липня 2007 року, за реєстром № 7912 та 7921.

Відповідно до ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, просив розглядати заяву без його участі.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировичазнаходиться виконавче провадження № 65616599 з примусового виконання виконавчого напису № 993, виданого 20 травня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості, яка виникла за договором іпотеки № 1160-Н/1, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим № 79320, який укладений між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» в забезпечення за кредитним договором № 8/2007/840-К/1160-Н від 18 липня 2007 року, та становить 4 731 364,19 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , як власником домоволодіння та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яку, відповідно до договору іпотеки № 7930 від 18 липня 2007 року передано в іпотеку ВАТ КБ «Надра», та на підставі договору № GL3N216953 про відступлення прав вимоги іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Отже, відсутність запису про право власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно перешкоджає виконавчому провадженню у справі, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні 65616599.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає не з моменту підписання договору купівлі-продажу, чи отримання майна в інший спосіб передбачений законодавством, а з моменту державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду з заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом п. 1 ч. 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч. 1ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

У такому випадку виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна. Такими доказами можуть бути: свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду, рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а також інші документи, які підтверджують володіння нерухомими майном.

Окрім зазначених вище документів виконавцю обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. Вказане обумовлено тим, щоЗ аконом України передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Проте, приватним виконавцем не додано достатньо доказів наявності чи відсутності в боржників рухомого майна чи інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, також суду не подано достатньо доказів вжиття приватним виконавцем всіх необхідних заходів для встановлення інформації наявності чи відсутності у боржника коштів на рахунках у банківських установах, крім АТ «Державний ощадний банк» та АТ КБ «ПриватБанк», чи рухомого майна, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути застосоване у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Крім того, слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про звернення стягнення на нерухоме майно, виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду із поданням.

Разом з тим, надані до суду приватним виконавцем докази не дають можливості зробити висновок, що боржник обізнаний про вчинення на даний час будь-яких виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису та навмисно ухиляється від його виконання.

До того ж слід зазначити, що в процесі виконання виконавчого напису приватним виконавцем було встановлено, що вищезазначене нерухоме майно, є майном, на яке може бути звернене стягнення, крім того, є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № 1160-Н/1 від 18 липня 2007 року та передано в іпотеку ВАТ КБ «Надра», та на даний час на підставі договору № GL3N216953 про відступлення прав вимоги іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

За нормами ч. ч. 4, 7ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами ст. ст. 37, 38 вказаного закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений законодавством спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що виконавчі дії приватним виконавцем вчиняються на підставі виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-224цс16: Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 353, 440 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому порядку відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.Г. Остапенко

.