Дата документу 22.10.2021
Справа № 937/4631/20
Провадження № 2/937/657/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участі секретаря судового засідання - Драгун В.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - Пономаренко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання недійсним акту державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просить визнати недійсним акт від 18 вересня 2019 року, складений державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Пономаренко В.Ю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2019 при складанні оскаржуваного акту у виконавчому провадженні державний виконавець не переконалась у добровільному виконанні рішення суду від 17.11.2016, яким її виселено з квартири АДРЕСА_1 . На час відкриття виконавчого провадження 21.02.2017 та складання акту 18.09.2019 позивачка не мешкала у вказаній квартирі та особистих речей її не було. Відкриття виконавчого провадження призвело до неправомірного визначення розміру виконавчого збору у розмірі 6400 грн. та виконавчих витрат у розмірі 250 грн. На підставі викладено просить визнати недійсним вказаний акт державного виконавця.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 17.11.2016 усунуто перешкоди у користуванні власнику квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення її без надання їй іншого житлового приміщення. На підставі даного рішення судом видано виконавчий лист на примусове виконання. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та 18.09.2019 державним виконавцем Пономаренко В. безпідставно складено акт. Державний виконавець не переконалась, що вона добровільно виконала рішення суду, яким її виселено з вказаної квартири. Відкриття виконавчого провадження призвело до неправомірного визначення розміру виконавчого збору, який стягується з неї. На підставі викладено просить визнати недійсним вказаний акт державного виконавця.

Представник відповідача - державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Пономаренко В. в судовому засіданні заперечували проти позову, пояснила, що на підставі виконавчого листа № 320/13248/14, виданого на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 17.11.2016, про усунення перешкоди у користуванні власником квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 як такої, що безпідставно проживає на її жилій площі, без надання їй іншого житлового приміщення. При примусовому виконання даного виконавчого провадження нею 17.09.2019 складено постанову про опис майна боржника та складено акт державного виконавця про виконання рішення суду в повному обсязі. Під час виконання виконавчих дій боржник ОСОБА_1 була відсутня за даною адресою, вхідні двері були зачинені. Двері були свідченні за допомогою працівників поліції.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 позов ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задоволено частково; вселено неповнолітнього ОСОБА_4 разом з батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 ; усунуто перешкоди у користуванні власником квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 як такої, що безпідставно проживає на її жилій площі, без надання їй іншого житлового приміщення; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні власністю, звільнити квартиру від усіх рухомих речей, що належать їй, передати квартиру та ключі від неї законному представнику власника; в іншій частині позову ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 залишено без змін.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 набрало законної сили 01 лютого 2017 року.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист № 320/13248/14-ц.

02 березня 2017 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 53512825.

10 вересня 2019 року відповідачем прийнято постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучення осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проведені 18 вересня 2019 року, о 10-00 год., за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.135/.

10 вересня 2019 року відповідачем направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомлення про проведення виконавчих дій, а саме виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 /а.с.137/.

18 вересня 2019 року відповідачем державним виконавцем Пономаренко В.Ю. винесено постанову про опис майна боржника, відповідно до якої за вказаною адресою описано та накладено арешт на майно: диван - 2 шт., шафа - 4 шт., унітаз - 1 шт., ванна - 1 шт., що належать боржнику. Вказана постанова підписана державним виконавцем Пономаренко В.Ю., стягувачем ОСОБА_3 , понятими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 /а.с.138-139/

18 вересня 2019 року державним виконавцем Пономаренко В.Ю. складено акт про те, що рішення суду виконано в повному обсязі. При виконанні викових дій боржник був відсутній у вказаній квартирі.

Даний акт державного виконавця підписано стягувачем - ОСОБА_3 , понятими - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , головним державним виконавцем Пономаренко В.Ю./а.с.140/.

Під час судового розгляду були допитані свідки, які суду пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в 2017 році Мелітопольський міськрайонний суд за результатами розгляду її позову до ОСОБА_1 ухвалив рішення про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити квартиру від усіх речей і передати квартиру та ключі їм. Свідок зверталася до ОСОБА_1 з проханням передати ключі, проте вона відмовлялася. Тоді вони направили виконавчий лист на примусове виконання судового рішення. Вона була присутньою при виконанні виконавчих дій, а саме 18.09.2019 відкрили двері у вказаній квартирі, державним виконавцем були описані речі, які були в квартирі, та виконано рішення суду у повному обсязі. Особисто ОСОБА_1 не була присутня того дня.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з 2015 року вона старша по будинку АДРЕСА_4 . Вона була знайома з попереднім власником квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку ОСОБА_9 . Вона лише декілька разів бачила ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_10 , свідок бачила, як ОСОБА_1 вивезла речі з вказаної квартири. З 2015 року комунальні платежі не сплачувалися. Вона була присутня при примусовому виконанні рішення суду, однак ОСОБА_1 в цій квартирі не було та з 2015 року вона в цій квартирі не мешкала. Коли відкрили двері у квартирі вона побачила лише диван. Під час опису майна в квартирі її не було, вона потім підписала документ про опис майна боржника.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що державний виконавець Пономаренко В.Ю. попросила ї бути понятою при виконанні виконавчих дій, на що вона погодилася. Слюсар відчинив вхідні двері квартири та вони зайшли всередину. В квартирі було дуже брудно, відключений газ. В кімнаті знаходився старий брудний диван, особистих речей ОСОБА_1 не було, також боржник ОСОБА_1 була відсутня при виконавчих діях.

Позивач вважає акт державного виконавця від 18.09.2019 про виконання судового рішення протиправним та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606-XIV).

Згідно зі ст.1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначенихцим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону №606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Зазначеним нормам кореспондують норми п.3.7 розділу ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція №512/5).

Відповідно до ч.1 ст.78 Закону №606-XIV державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати недійсним акт від 18 вересня 2019 року, складений державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Пономаренко В.Ю., насамперед, обґрунтовуючи це тим, що державний виконавець передчасно вчинив дій щодо виконання рішення суду, а судове рішення нею виконано добровільно.

Доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаного судового рішення відповідачем не надано.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили, що ОСОБА_1 під час виконання виконавчий дій в квартирі АДРЕСА_1 не було, її особистих речей у вказаній квартирі не було, та взагалі ОСОБА_1 за даною адресою не проживала.

Натомість позивачкою на підтвердження заявленої вимоги, надано суду докази, а саме: копію довідки від 22.08.2019 про зняття з реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , на підставі рішення суду № 320/13248/14 від 17.11.2016/а.с.45/; копію довідки від 10.12.2015 старшої по будинку, що ОСОБА_1 з лютого 2009 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.46/; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_5 /а.с.67/; копію довідки від 03.01.2018 голови квартального комітету, про те, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: житловий будинок АДРЕСА_5 /а.с.68/.

Відтак, судом не встановлено жодної правової підстави, з посиланням на яку суд міг би дійти висновку про невиконання позивачкою ОСОБА_1 вказаного судового рішення.

Матеріали даної справи не містять доказів, що стягувач ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася з вимогою до боржника ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою

Відповідачем не було перевірено стан виконання судового рішення на час здійснення виконавчих дій, що є обов`язковою умовою визначеною ч. 1 ст. 78 ЗУ «Про виконавче провадження».

Аналізуючи докази фактично було виконано рішення суду без втручання державних органів.

З урахуванням наведених вимог Закону №606-XIV, Інструкції №512/5, встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність у державного виконавця станом на 18 версеня 2019 року підстав для винесення оскаржуваного акту.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання недійсним акту державного виконавця такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1258, 1268, 1296, 1261 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 247, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України, Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання недійсним акту державного виконавця - задовольнити.

Визнати недійсним акт від 18 вересня 2019 року, складений державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Пономаренко В.Ю.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місцезнаходження за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Вакуленчука, 99.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ