Провадження № 22-ц/801/2416/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокуСправа № 127/11115/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

Рішення ухвалив суддя Войнаревич М. Г.

Рішення ухвалено у м. Хмільнику Вінницької області

Повний текст рішення складено 24 вересня 2021 року,

Встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 грудня 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2016 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з нею.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у справі № 127/30028/19 стягнуто з відповідача у її розпорядження аліменти на дочку Єлизавету у розмірі 2000 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вона в свою чергу щомісячно витрачає на утримання дитини значні кошти, оскільки дочка потребує постійного догляду, ліків, нормального харчування, одягу, витрат на навчання, а також інших витрат, пов`язаних з забезпеченням рівня життя, необхідного для її фізичного та розумового розвитку.

Дочка навчається у КЗ «ЗШ І-ІІІ ст. № 15 ВМР» в 3-Б класі на індивідуальній формі навчання, у зв`язку з чим позивач вимушена перебувати вдома. Дочка має статус дитини-інваліда; хворіє на цукровий діабет І типу середньою важкості, церебрастенічний синдром, двобічну плосковальгусну деформацію стом, гіпертрофію аденоїдів. Стан дитини останнім часом значно погіршився, що проявляється в частих гіпоглікемічних станах дитини, у зв`язку з чим згідно консультативного лікарського висновку їй рекомендовано стаціонарне лікування та обстеження у ВОКВЕЦ 1 раз на рік, фізична, психолого-педагогічна та соціальна реабілітація в реабілітаційних установах ендокринологічного порушення обміну речовин, гастроентерологічного профілю 1 раз на рік, санаторно-курортне лікування 1 раз на рік. Крім того, враховуючи часті гіпоглікемічні стани, дитині рекомендовані засоби добового моніторингу глюкози крові; вартість такого пристрою становить 1550 грн. за одиницю, термін використання якого 14 днів, та тест смужка до нього - 500 грн. за одну штуку. Отже, вона лише на вказаний пристрій для дочки змушена витрачати в середньому 4100 грн. на місяць, що досить негативно позначається на її матеріальному становищі.

Крім того, зросли ціни на товари і послуги, у зв`язку з чим збільшилися витрати на забезпечення дитини: харчування, лікування, одяг, навчання, що ще більш ускладнює її матеріальне становище.

Отже, з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров`я дитини. Розмір стягнутих судом у 2019 році аліментів, зважаючи на стан здоров`я дитини та вартість ліків, необхідних для її життя, не може задовольнити потреби останньої.

Відповідач є здоровою, працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, а дитина потребує такої допомоги, а тому позивач вважає, що розмір аліментів на дитину має бути збільшено.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивач зазначила, що в період з 20 листопада 2019 року до листопада 2020 року нею були понесені додаткові витрати, пов`язані з придбанням пристроїв для добового моніторингу глюкози в крові дитини та тест стрічки до них на загальну суму 57 996,69 грн. Крім того, дочка відвідує гурток з Карате-До Зендокай, за що позивачем за період з 15 серпня 2018 року до 28 лютого 2021 року було сплачено кошти в загальній сумі 6190 грн. Враховуючи те, що батько дитини зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, незалежно від сплати ним аліментів, вважає, що він має відшкодувати їй половину вартості понесених нею додаткових витрат на дитину.

У зв`язку з цим позивач просила збільшити розмір стягнутих аліментів за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у справі № 127/30028/19, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 в її розпорядження аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з обліком індексації згідно закону, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 32 093,34 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у справі № 127/30028/19, за яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; з 2000 грн. до 2500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дочку ОСОБА_4 у розмірі 3400,58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суду необхідно було встановити майновий стан платника аліментів, що не можливо встановити лише з довідки про заробітну плату, оскільки відповідач може мати інші джерела доходів, крім заробітної плати; доказів відсутності інших доходів у відповідача в матеріалах справи немає. До наданої відповідачем довідки про розмір заробітної плати позивач просить віднестись критично у зв`язку з тим, що така довідка видана відповідачу його дружиною, яка є власником аптеки, директором в якій працює відповідач. В судовому засіданні не було встановлено обставин та не надано доказів, якими б доводилась неможливість сплачувати відповідачем аліменти в сумі 3500 грн.; відповідач не надав доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти в більшому розмірі та погіршення його стану здоров`я чи матеріального стану.

Також позивач не погоджується із неприйняттям судом першої інстанції наданих нею товарних чеків на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину. Вона мала змогу придбати життєво необхідні для життя дитини медичні пристрої у ФОП ОСОБА_5 , який не застосовує реєстратори розрахункових операцій, а тому товарні чеки є доказами понесених додаткових витрат на дитину. Згідно з п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Крім того, та обставина, що ФОП ОСОБА_5 не дотримується вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не може мати наслідком відповідальність матері дочки з інвалідністю і покладати лише на неї тягар придбання дороговартісних медичних засобів для збереження здоров`я спільної дитини сторін. Ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовано факт придбання зазначених у чеках медичних засобів, а суд лише послався на невідповідність форми чеків.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, пославшись на те, що апеляційна скарга є безпідставною, оскільки з часу ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на дочку його матеріальний стан не покращився та він не має змоги сплачувати аліменти у більшому розмірі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась дочка ОСОБА_6 , яка перебуває на його утриманні, що є зміною його матеріального та сімейного стану та не дає можливості сплачувати більший, заявлений позивачем, розмір аліментів на їхню спільну дочку ОСОБА_4 .

Щодо додаткових витрат на дитину зазначив, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявила позовні вимоги про стягнення таких витрат. Надані позивачем товарні чеки, виписані ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_8 про придбання виробів медичного призначення не є належними доказами факту понесення позивачем додаткових витрат на дитину, оскільки під час здійснення господарських операцій, пов`язаний з реалізацією виробів медичного призначення мають застосовуватись реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, тобто продавцем такого товару має бути оформлений не товарний чек, а фіскальний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій. Крім того, із наданих позивачем товарних чеків неможливо встановити, який товар було придбано, в тому числі відсутнє будь-яке маркування, серія, номер партії, код товару, повна назва, які б давали змогу ідентифікувати товар, який було придбано. Вимога позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з відвідуванням нею гуртка Карате-До Зендокай, то відповідно до постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц відвідування спортивної секції та дитячого гуртка не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Також представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Підгурська В. В. подала до апеляційного суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: довідки Форми ОК-7 з Пенсійного фонду України від 10 листопада 2021 року та довідки з Пенсійного фонду України, дані про нараховану заробітну плату.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мишковська Т. М. подала до суду заперечення про долучення зазначених доказів до матеріалів справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд не приймає надані представником відповідача нові докази - довідку Форми ОК-7 з Пенсійного фонду України від 10 листопада 2021 року та довідку з Пенсійного фонду України, дані про нараховану заробітну плату, оскільки такі докази сторона відповідача не подавала до суду першої інстанції, ці докази не були предметом дослідження суду першої інстанції та представник відповідача не зазначила обставин, які свідчать про неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 серпня 2012 року (а. с. 6).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у справі № 127/30028/19, яке набрало законної сили 27 грудня 2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 2000 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 05 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 16-19).

Дитина сторін ОСОБА_4 має статус дитини з інвалідністю у зв`язку із захворюванням на цукровий діабет І типу, середньої важкості, глікемічний контроль з високим ризиком, діабетичний гепатоз, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 03 лютого 2017 року, та копією рішення Обласної спеціалізованої ендокринологічної ЛКК від 01 липня 2016 року, протокол № 78 (а. с. 20, 21).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 16 березня 2021 року № 947 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд на дитину ОСОБА_4 з 11 серпня 2016 року по теперішній час (а. с. 23).

Згідно довідки КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 Вінницької міської ради» від 15 березня 2021 року № 19 ОСОБА_4 навчається в 3-Б класі на індивідуальній формі навчання (а. с. 22).

Згідно довідки № 27/8 від 27 серпня 2021 року, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_1 на посаді завідувача аптеки з 03 листопада 2020 року, його посадовий оклад становить 6000 грн.; за період з січня до липня ОСОБА_2 виплачено 33 810 грн. (а. с. 100).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 (а. с. 83).

Частково задовольнивши позовну вимогу ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та збільшивши розмір стягуваних з відповідача аліментів на доньку до 2500 грн., суд першої інстанції врахував, що у відповідача, крім доньки ОСОБА_4 , 2012 року народження, на утриманні також перебуває донька ОСОБА_6 , 2021 року народження; що дружина ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною; майновий стан відповідача; те, що він щомісячно сплачує аліменти, а також те, що дочка сторін важко хворіє та потребує постійного лікування і догляду, що в свою чергу ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що їхня з відповідачем дочка має статус дитини з інвалідністю та навчається на індивідуальній формі навчання, у зв`язку з чим позивач вимушена перебувати вдома; на придбання медичних засобів для доньки потрібні значні кошти, що негативно позначається на її матеріальному становищі, а розмір стягнутих судом у 2019 році аліментів, зважаючи на стан здоров`я дитини та вартість ліків, необхідних для її життя, не може задовольнити потреби останньої, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів на дитину до заявленого позивачем розміру з огляду на те, що зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року у справі № 127/30028/19, яким з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_4 у розмірі 2000 грн. вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом було враховано, те, що дитина має статус дитини з інвалідністю та навчається в школі на індивідуальній формі навчання. Тобто на час стягнення судом аліментів на дитину такі обставини вже були враховані судом.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суду необхідно було встановити майновий стан платника аліментів, що не можливо встановити лише з довідки про заробітну плату, оскільки відповідач може мати інші джерела доходів, крім заробітної плати; крім того, до наданої відповідачем довідки про розмір заробітної плати вона просить віднестись критично у зв`язку з тим, що така довідка видана відповідачу його дружиною, яка є власником аптеки, директором в якій працює відповідач; а також в тому, що судом не встановлено обставин та відповідачем не надано доказів, якими б доводилась неможливість сплачувати аліменти в сумі 3500 грн., а також погіршення його стану здоров`я чи матеріального стану, не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції в цій частині та збільшення розміру аліментів на дитину до 2500 грн. не спростовують.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звернувшись з позовом про збільшення розміру аліментів, саме позивач відповідно до вимог, встановлених ст. 12 та 81 ЦПК України, має довести суду наявність обставин, які згідно з ч. 1 ст. 192 СК України можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів на дитину, зокрема, надати докази поліпшення майнового стану відповідача з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дитину. Таких доказів позивач суду не надала.

Заперечуючи проти позову про збільшення розміру аліментів, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, зокрема, що він не має можливості сплачувати аліменти на дочку у більшому розмірі, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась друга дочка ОСОБА_6 , яка перебуває на його утриманні, а її мати - його дружина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також відповідач зазначив, що єдиним його доходом є заробітна плата у розмірі 6000 грн., з якої він сплачує аліменти на їхню з позивачем дочку.

Позивач відповіді на такий відзив відповідача не надала та не надала доказів наявності у відповідача іншого, крім заробітної плати, доходу, а також не заявляла клопотання про витребування таких доказів судом у разі неможливості самостійно надати такі докази. Виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Також позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 є іншим, ніж зазначено у довідці № 27/8 від 27 серпня 2021 року, виданій ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що зазначений у цій довідці розмір заробітної плати відповідача не відповідає дійсності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що враховуючи передусім інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, стан здоров`я дитини; враховуючи матеріальний стан відповідача, зміну його сімейного стану, а саме - народження дочки після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на їхню спільну з позивачем дочку, а також враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, розмір якого відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року становив 2395,00 грн., а з 01 липня 2021 року - 2510,00 грн., рівність обов`язку обох батьків щодо утримання дитини, суд першої інстанції ухвалив правильне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову про збільшення розміру аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на дочку у розмірі 2500 грн. щомісячно.

Частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнувши з відповідача на користь позивача 3400,58 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних платіжних документів на підтвердження витрат з оплати гуртка з Карате-До Зендокай у розмірі 6190 грн., крім того, відвідування спортивної секції, гуртка не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на дитину з батьків; а також надані позивачем товарні чеки на підтвердження понесених витрат на лікування не є належними доказами придбання виробів медичного призначення, оскільки на підтвердження таких витрат має бути наданий фіскальний чек встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій.

Такий висновок суду першої інстанції також є правильним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести той з батьків, хто заявляє позовну вимогу про їх стягнення.

Згідно наданої позивачем довідки танцювальної студії «Альфа Денс» від 15 травня 2019 року ОСОБА_4 з 15 серпня 2018 року до 14 травня 2019 року відвідує гурток з Карате-До Зендокай; оплата проводилась вчасно; за цей час було сплачено 2660 грн. (а. с. 24).

Згідно довідки школи танцю «Alpha dance» від 22 березня 2021 року № 1 ОСОБА_4 з 15 травня 2019 року до 28 лютого 2021 року відвідувала гурток з Карате-До Зендокай; оплата проводилась вчасно; за цей час було сплачено 3530 грн., із яких: 1680 грн. - вересень-грудень 2019 року, 1350 грн. - лютий, червень, липень 2020 року, 500 грн. - лютий 2021 року) (а. с. 26).

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, що пов`язані з відвідуванням нею гуртка з Карате-До Зендокай з тих підстав, що позивач не довела належними платіжними документами понесення нею витрат на оплату такого гуртка, а також у зв`язку з тим, що відвідування донькою гуртка з Карате-До Зендокай не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині.

Судом встановлено, що з 2016 року дочка сторін ОСОБА_4 має статус дитини з інвалідністю у зв`язку із захворюванням на цукровий діабет І типу, середньої важкості, глікемічний контроль з високим ризиком, діабетичний гепатоз.

Із копій консультативних висновків дитячого лікаря-ендокринолога вбачається, що у зв`язку із встановленим ОСОБА_4 діагнозом (цукровий діабет І типу середньої важкості, глікемічний контроль оптимальний, церебрастенічний синдром), враховуючи часті гіпоглікемічні стани дитини рекомендовано засоби добового моніторингу глюкози крові (а. с. 27-35).

На підтвердження додаткових витрат на дитину, що пов`язані із її захворюванням, у зв`язку із придбанням лікарських засобів та препаратів медичного призначення, позивач надала копії товарних чеків, виданих ФОП ОСОБА_12 , від 05 травня 2020 року на суму 12 900 грн., від 09 листопада 2020 року на суму 12 400 грн., від 14 серпня 2020 року на суму 10 850 грн., від 20 січня 2020 року на суму 9100 грн., від 23 жовтня 2019 року на суму 1760 грн., від 20 листопада 2019 року на суму 8300 грн. (а. с. 36, 37), копію товарного чеку, виданого ФОП ОСОБА_8 , від 23 березня 2020 року на суму 1800 грн. (а. с. 37) та копії фіскальних чеків на загальну суму 3400,58 грн. (а. с. 36, 38).

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача понесені нею додаткові витрати на дитину у зв`язку із лікуванням в сумі 3400,58 грн., розмір яких підтверджено копіями фіскальних чеків. Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив.

Апеляційний суд вважає, що відмовивши у стягненні решти додаткових витрат на дитину, що пов`язані із придбанням лікарських засобів та виробів медичного призначення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що надані позивачем на підтвердження таких витрат копії товарних чеків (на загальну суму 57 110 грн.) не є належними та допустимими доказами понесення таких витрат, оскільки на підтвердження таких витрат має бути надано фіскальний чек встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій.

Так, порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 2 цього Закону розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Водночас пунктом 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.

Виробами медичного призначення (медичними виробами) відповідно до статті 2 цього Закону є будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, призначені для діагностики, лікування, профілактики організму людини та (або) забезпечення таких процесів.

Таким чином, враховуючи те, що зазначені у наданих позивачем копіях товарних чеків (а. с. 36, 37) товари є виробами медичного призначення, які застосовуються для діагностики (моніторингу) рівня глюкози крові, оформлення розрахункових операцій щодо таких товарів має відбуватися із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та підтверджуватись фіскальним чеком. Отже, надані позивачем копії товарних чеків, заповнених вручну, не є належними та допустимими доказами понесення позивачем витрат на придбання виробів медичного призначення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мала змогу придбати життєво необхідні для життя дитини медичні пристрої у ФОП ОСОБА_5 , який не застосовує реєстратори розрахункових операцій, а тому товарні чеки є доказами понесених додаткових витрат на дитину, оскільки згідно з п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій, не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивач не надала суду доказів того, ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_8 , які видали надані позивачем товарні чеки, відносяться до груп платників єдиного податку; а також у зв`язку з тим, що нормами зазначеного Закону не передбачено можливості не застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, та розрахункових книжок при здійсненні торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовано факт придбання позивачем зазначених у чеках медичних засобів, а суд лише послався на невідповідність форми чеків, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Звернувшись з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, саме позивач відповідно до вимог, встановлених ст. 12 та 81 ЦПК України, має довести належними та допустимими доказами розмір понесених нею додаткових витрат на дитину. Проте, надані позивачем копії товарних чеків не є належними доказами придбання нею товарів, які є виробами медичного призначення, про що зазначено вище.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник