Справа № 460/2218/18 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/2071/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників цивільну справу №456/1109/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

23 травня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . В житловому будинку зареєстрований ОСОБА_3 , який тривалий час перебував у місцях позбавлення волі і прибувши до житлового будинку створював нестерпні умови для їх проживання своєю аморальною поведінкою, яка у нього сформувалась в результаті засудження загальним строком 22 роки, лайкою в присутності малолітніх дітей та тюремною лексикою. Один з таких конфліктів закінчився вчиненням відповідачем домашнього насильства, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності 15.03.2016. Вважають, що вони мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ( житловим будинком по АДРЕСА_1 ) в тому числі і шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням так як він не являється членом їхньої сім`ї. Просять позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі. В апеляційній скарзі зазначають, що вважають рішення незаконним та необґрунтованим. Оскаржуваним рішенням суд позбавив їх права реалізувати свої права передбачені ст.ст.317,319 ЦК України. Звертають увагу, що позивач ОСОБА_4 не була стороною у справі 460/4543/16, а тому суд незаконно аргументував відмову у задоволенні позову наявністю рішення у даній справі. Рішення Яворівського районного суду у справі №460/4543/2016 року ухвалене на підставі ст.71 ЖК України , а позов у даній справі обґрунтований вимогами ст.383,391 ЦК України, відтак, хоча позовні вимоги і однакові,однак підстави позовів є різними. Посилаються на те, що відповідач був зареєстрований у будинку під час того, як його власником був ОСОБА_3 , однак з 26.03.2009 року власниками будинку є позивачі, які мають свої сім`ї та відповідач не належать до членів сім`ї жодного із власників будинку. Звертають увагу на те, що відповідач відмовляється вселятися в будинок на підставі рішення у справі №460/4543/16, про що свідчать постанови про повернення виконавчого документу та вимагає виділу йому окремої кімнати, що згаданим рішенням не передбачено. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Сторони у справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням від 16.10.2021 року. (додано до матеріалів справи).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються наступні обставини.

З Будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 має місце реєстрації за вказаною адресою.

Відповідно до договору дарування будинку від 26.03.2009р. власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2017р. у справі №460/4543/16-ц залишеного без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 07.05.2018р., зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 у вказаний житловий будинок.

Судом першої інстанції встановлено, що в березні 2021р. ОСОБА_3 вкотре пред`явлено до виконання виконавчий лист №460/4543/16, виданий на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22.09.2017р.

З матеріалів виконавчого провадження №5885537 із виконання виконавчого листа №460/4543/16 встановлено, що даний виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 26.06.2022р. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції відмовив позивачам у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає, що такі відповідають фактичним обставинам справи та судом надано належну правову оцінку, а тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згіно із ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №5885537 із виконання виконавчого листа №460/4543/16, даний виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 26.06.2022р.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Відповідно до ч.2 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На час укладення договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 був зареєстрований в ньому, а тому позивачам було відомо про даний факт.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не порушує права власності та не зменшує його обсягу у позивачів.

Зважаючи на те, що в судовому порядку встановлено право ОСОБА_3 на вселення в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечення виконання в примусовому порядку такого права передбачено до 2022 року, відповідно, на сьогодні відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку та вирішив спір у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України)

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк