ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 622/1447/19 Головуючий суддя І інстанції Шабас О. С.
Провадження № 22-ц/818/395/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Шабас О.С., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у грудні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою про:

- стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015 у розмірі 43958,16 гривень, крім цього просила стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1921 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 гривень.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 28.02.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500972622, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 13284,47 гривень строком до 02.03.2020 зі сплатою 15,99 % річних. Позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася здійснювати сплату грошових коштів. Однак свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

За договором від 21.06.2016 ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги про стягнення згаданої заборгованості за договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015.

За договором від 26.12.2018 ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста» право вимоги вищевказаної заборгованості за договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015.

За договором від 16.01.2019 ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості за договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015. За період користування кредитними коштами ОСОБА_1 здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість у повному обсязі на день звернення до суду з позовом не була погашена.

Станом на 11.11.2019 заборгованість відповідача за згаданим кредитним договором складає 43958,16 гривень, з яких: 13284,47 гривень заборгованість за тілом кредиту, 23026,65 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1770 гривень заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості; 1196,54 гривень нарахованих 3% річних; 4680,50 гривень нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ. Оскільки в зв`язку з наявністю заборгованості позивач має право на стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, як передбачено договором, та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16 липня 2020 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б) заборгованість за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015 у розмірі 43958,16 (сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім грн. 16 копійок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн) гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим.

Вказала, що суд помилково не взяв до уваги заяву відповідача про те, що у провадженні іншого суду перебувала цивільна справа по оскарженню нею виконавчого напису, виданого на стягнення цієї ж заборгованості, розгляд якої триває дотепер. Згадана справа № 622/1205/19 розглядається Дніпровським районним судом, м. Києва. Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом за наявності виконавчого напису нотаріуса № 2625 від 18.07.2019 про стягнення заборгованості за цим договором, що суперечить п. 4 ч. 1 статті 257 ЦПК України.

Зазначила, що судом не досліджено законність заміни кредиторів у зобов`язанні та наявність у позивача права вимоги за цими вимогами.

ТОВ «Вердикт Капітал» суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що Товариство набуло право вимоги у встановленому законом порядку на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі за Договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

У свою чергу 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500972622 від 28.02.2015року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем.

Вказано, що обставини вчинення виконавчого напису нотаріуса не можуть братись до уваги судом, так як вчинення виконавчого напису нотаріуса це позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Натомість, скасовуючи виконавчий напис суд встановлює безспірність заборгованості та інші питання, які не вирішуються в рамках даної справи.

Зазначено, що відповідачем подано позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (справа № 622/1205/19, розгляд якої наразі триває). Із врахуванням того, що існує велика ймовірність скасування даного виконавчого напису нотаріуса, позивач захищав своє право як кредитора на стягнення заборгованості в судовому порядку.

Вважає, що у даному випадку, звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості це наразі єдиний спосіб захисту свого права як кредитора і в жодному випадку не призводить і не призведе до подвійного стягнення заборгованості.

Звернули увагу суду на те, що апелянтом не доведено та не долучено жодних підтверджуючих документів на підтвердження своєї позиції.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 43958 грн 16 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500972622, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 13284,47 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом, інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 02.03.2020. Невід`ємною частиною вказаного договору є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток до кредитного договору № 1) та ще 4 додатки.

Між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21.06.2016 укладено договір факторингу № 1, за умовами якого останньому передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015.

Між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» 26.12.2018 укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, за умовами якого останній передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015.

Між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» 16.01.2019 укладено договір факторингу № 16-01/19/1, за умовами якого останньому передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором своєчасно не виконала, станом на 11.11.2019 розмір заборгованості за кредитним договором згідно наданого позивачем розрахунку становить 43958,16 гривень, з яких: 13284,47 гривень заборгованість за тілом кредиту, 23026,65 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1770 гривень заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості; 1196,54 гривень нарахованих 3% річних; 4680,50 гривень нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Зазначив, що повідомлення представника відповідача адвоката Смаля В.В. про наявність іншої справи за участі тих самих учасників, що і у зазначеній цивільній справі, на теперішній час не є перешкодою для розгляду вказаної справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений строк.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_1 не оспорюється факт наявності у неї заборгованості за кредитним договором та розмір заявленої заборгованості.

Як на підставу своїх заперечень відповідач послалась на те, що районним судом не було досліджено обставини щодо відступлення права вимоги, тобто заміну кредиторів в зобов`язанні.

Як було встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21.06.2016 укладено договір факторингу № 1, за умовами якого останньому передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015 (а. с. 70).

Між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» 26.12.2018 укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, за умовами якого останній передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015 (а. с. 71-81).

Між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» 16.01.2019 укладено договір про відступлення права вимоги № 16-01/19/1, за умовами якого останньому передано право вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015, що вбачається з Витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком до зазначеного договору (а. с. 82-91, 92).

Відповідачем всупереч процесуальним обов`язкам, визначеним у ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що вказані договори були укладені із порушенням вимог законодавства, або в установленому законом порядку були визнані недійсними.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що у провадженні іншого суду перебувала і продовжує перебувати цивільна справа по оскарженню нею виконавчого напису, виданого на стягнення цієї ж заборгованості (справа 622/1205/19) суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять копії виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500972622 від 28.02.2015.

Проте, з наявної в матеріалах справи копії ухвали Золочівського районного суду Харківської області від 16.10.2019 про відкриття провадження у справі № 622/1205/19 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позов до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус БРНО Київської області Колейчик В.В, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Юхименко Ольга Леонідівна, та просила суд визнати виконавчий напис № 2625 від 18.07.2019, виданий приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчик В.В. про стягнення з позивача неї заборгованості в розмірі 49277,05 грн таким, що не підлягає виконанню (а. с. 131).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень позов ОСОБА_1 у справі № 622/1205/19 залишено без розгляду ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2020 і на день розгляду апеляційної скарги по цій справі згадана ухвала є чинною, що не перешкоджає ОСОБА_1 , повторно оспорювати виконавчий напис нотаріуса.

Відповідач всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку відповідач ОСОБА_1 не надала до суду належних і допустимих у розумінні ст. 76 ЦПК України доказів на спростування висновків суду про наявність у неї боргу, який був стягнутий оскарженим рішенням, та про відсутність у позивача права вимоги.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про стягнення боргу у даному випадку не свідчить про тотожність позову, який був розглянутий судом у справі, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції, він був отриманий у позасудовому безспірному порядку.

Тому колегія суддів за безпідставністю відхиляє посилання у доводах скарги на норму п. 4 ч. 1 ст. 257 України, в якій передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Інші доводи скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.