ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1091/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року АТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог АТ «ОТП Банк» зазначало, що

20 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № ML-201/070/2005. Позивач здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в розмірі 44000 доларів США. Датою остаточного повернення кредиту сторони погодили 20 жовтня 2025 року.

20 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань.

Однак, відповідач ОСОБА_1 умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитом станом на 31 серпня 2017 року становить 44272,23 доларів США, яка складається з наступного: 34121,44 доларів США сума заборгованості за тілом кредиту, 10150,79 доларів США сума заборгованості за нарахованими відсотками.

Посилаючись на наведені обставини, АТ «ОТП Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на їх користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором № ML-201/070/2005 від 20 жовтня 2005 року.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованість за кредитним договором від 20 жовтня 2005 року № ML-201/070/2005 в розмірі 44272,23 долари США, а також витрати зі сплаті судового збору у розмірі 16986,95 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки позичальник свої зобов`язання за договором кредиту не виконав, що є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати заочне Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведено факт наявності між сторонами кредитних правовідносин, а саме права вимоги за кредитним договором, та відповідно звернення стягнення на предмет іпотеки, однак судом вказана обставина проігнорована. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений в іноземній валюті, проте позивачем не надано доказів, що він має право здійснювати валютні операції в іноземній валюті, а саме: відсутня банківська та генеральна ліценція на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями. ОСОБА_1 також посилається на те, що позивачем не надано належних доказів виконання кредитором зобов`язань щодо надання йому коштів по кредитному договору № МL-201/070/2005 від 20 жовтня 2005 року, первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту. Судом першої інстанції також проігноровано, що факт існування заборгованості не підтверджений первинними документам у відповідності до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається, з якої конкретно дати виникла заборгованість, який день є першим днем порушення графіку погашення кредиту та, відповідно за який період часу виникла заборгованість. ОСОБА_1 зазначає, що заборгованість за кредитним договором ним регулярно погашалась, втім, станом на день подання позову банк намагається стягнути з нього 44272 дол. США, незважаючи на те, що за умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав 44000 доларів США. Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що в порушення п. 1.9.1 Кредитного договору, Банком досудова вимога про погашення заборгованості йому не направлялась, отже на час звернення позивача до суду Банк не мав права вимоги дострокового повернення кредиту.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

26 квітня 2021 року від АТ «ОТП Банк» на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі їх представника (т. 2 а.с. 165). Також, у заяві АТ «ОТП Банк» просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, та залишити без змін заочне рішення.

Інші учасники справи у судове засідання також не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи. Так, судові повістки, направлені на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернулись до апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній» (т. 1 133-134, 136-143, 154-163) При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

ОСОБА_3 , який відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 24 лютого 2020 року здійснює захист інтересів ОСОБА_2 в усіх правоохоронних, державних і судових установах України (т. 1 а.с. 6-7), судову повістку отримав 19 квітня 2021 року (т. 2 а.с. 164).

За таких обставин, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 20 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № МL-201/070/2005 (т. 1 а.с. 9-13).

За умовами договору Банк надав, а ОСОБА_1 , прийняв 44000 доларів США на придбання нерухомого майна, з річною ставкою відсотків із розрахунку 360 днів у році у розмірі 20% від вартості нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу. Датою остаточного повернення Кредиту сторони визначили 20 жовтня 2025 року.

Згідно з п. 3 Частини № 1 Кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що становить 6,5% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів (далі FIDR).

Відповідно до п. 1.1 Частини № 2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в розмірі та валюті, що визначений в Частині № 1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання, як це вказано у цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.5.1 Частини № 2 Кредитного договору погашення відповідних частин Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок.

В якості забезпечення кредиту 20 жовтня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № CGML-201/070/2005, за яким ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання Позичальником Боргових зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань (т. 1 а.с. 26-27).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, а Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до Боржника так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

Також судом встановлено, що до Кредитного договору № МL-201/070/2005 було укладено ряд додаткових договорів, а саме № 1 від 20 травня 2009 року, № 2 від 19 травня 2014 року, № 3 від 15 червня 2016 року (т. 1 а.с. 17-24).

На порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом, не повернув, у зв`язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання.

Так, у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, на підставі п. 1.9 Кредитного договору, Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитом в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитом станом на 31 серпня 2017 року становить 44272,23 доларів США, яка складається з: 34121,44 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту; 10150,79 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками (т. 1 а.с. 8).

01 вересня 2017 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Банком було направлено досудові вимоги № 200-12-4-7/883, № 200-12-4-7/882 про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (т. 1 а.с. 4-7).

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом, АТ «ОТП Банк» на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості за кредитним договором надало: копії досудових вимог про погашення заборгованості та докази їх направлення на адресу відповідачів; розрахунок заборгованості по Клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-201/070/2005 від 20 жовтня 2005 року; належним чином засвідчені копії кредитного договору № МL-201/070/2005 від 20 жовтня 2005 року та додаткових договорів до нього з додатками, кредитних заявок ОСОБА_1 ; договору поруки, копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, копію статуту ПАТ «ОТП Банк», копію ліцензії НБУ наданій АКБ «Райффайзенбанк Україна» з додатком, копію банківської ліцензії НБУ виданій ЗАТ «ОТП Банк» з дозволом та додатком до нього (т. 1 а.с. 4-39).

Так, відповідно до Статуту ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке своєю чергою, є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Згідно з рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року Банк змінив свою назву з АКБ «Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 32-34).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке своєю чергою, є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна».

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються матеріалами справи.

Аналогічно, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження права здійснення операцій із валютними цінностями, оскільки в матеріалах справи наявна ліцензія НБУ надана АКБ «Райффайзенбанк України», п. 11-18 додатком до якої визначено право Банку здійснювати ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операції за ними, тощо (т. 1 а.с. 35-37). Також, до матеріалів справи позивачем долучено копію Банківської ліцензії НБУ видану ЗАТ «ОТП Банк» з дозволом, в додатку до якого містяться відомості на надання Банку права на здійснення валютних операції (т. 1 а.с. 38-39).

Спростовуються також матеріалами справи доводи скаржника щодо відсутності права у Банка на момент звернення з позовом вимагати дострокове повернення кредиту, оскільки в матеріалах справи містяться дві досудові вимоги, направлені 01 вересня 2017 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з доказами їх направлення (т. 1 а.с. 4-7).

Встановлено також, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ПАТ «ОТП Банк» долучено до матеріалів справи відомості щодо руху коштів позичальника ОСОБА_1 за період з 20 жовтня 2005 року по 21 травня 2018 року (т. 1 а.с. 11-117), та виписка з особового рахунку ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 118-128).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції).

Таким чином, виписка по особовому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

За наведених підстав, аргументи заявника про те, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та те, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог є безпідставними, оскільки на спростування наданого банком розрахунку будь-яких доказів відповідачем не надано, як і не надано власного розрахунку.

Окрім того, колегією суддів також враховується те, що ОСОБА_1 визнає, що сплачував заборгованість за вказаним кредитним договором, що також свідчить про надання йому банком грошових коштів.

Отже, встановлено, що банк надав ОСОБА_1 кредит за умовами кредитного договору № МL-201/070/2005 від 20 жовтня 2005 року, позичальник на протязі дванадцяти років (до моменту звернення банку до суду) не оспорював факт отримання кредитних коштів та частково виконував умови кредитного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням наданих банком доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим банком, та виписками по особовому рахунку позичальника дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: