РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021 Справа №133/3575/20

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Н.О. Пєтухової,

за участі секретаря судових засідань О.Г.Гаврилюк,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

21.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати за нею право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 .

В обґрунтовування позовних вимог вказала, що з 05.04.2004 по 25.07.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб було розірвано Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2017 у справі №133/60/17.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти мешкають з нею та перебувають на її утриманні, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, хоча проживає разом з ними. За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Такий будинок зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , оскільки він зазначений покупцем в договорі купівлі-продажу від 21.04.2006.

Вказаний вище житловий будинок розташований на земельній ділянці за тією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд площею 0.1000 га, кадастровий номер: :00:045:0025 і згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №315376 виданого 20.07.2005 року Козятинською міською радою належала ОСОБА_7 , який помер.

Після розірвання шлюбу, як вказала позивач, ОСОБА_3 , зловживаючи спиртними напоями регулярно вчиняв насильство в сім`ї, намагався руйнувати меблі, не допускав її до будику, у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово викликала поліцію.

Позивач зазначила, що відповідач на даний час не змінився, продовжує зловживати алкогольними напоями та вчиняти протиправні дії відносно неї в присутності дітей. Відповідач періодично має заробітки, але на зароблені кошти пиячить, що супроводжується сварками, допомогу на утримання дітей не надає.

З огляду на зазначене, позивач просила визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаного будинку з господарськими будівлями .

Ухвалою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Представником позивачки ОСОБА_8 30.12.2020 було усунуто недоліки по справі, а саме надано оригінал ордера серії ВН№11982 від 22.07.2019 на підтвердження повноважень представника позивачки у даній справі.

Ухвалою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.12.2020 відкрито провадження у справі з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2021 о 10:00 год.

Статтями 43, 211Цивільного процесуальногокодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити вимоги позову з посиланням на викладені у ньому обставини.

Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову. Зазначили, що такі вимоги позову не можуть бути задоволенні з посиланням на вказані у позовній заяві норми статей, хоча обставини щодо співжиття сторін у справі не заперечуються.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 05.06.2004 перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №68.

Сторони мають двох неповнолітній дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 25.07.2017.

За час шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,8 кв.м за АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.04.2006, посвідченого Приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіної В.О. зареєстрованого в реєстрі за номером 881 . Покупцем житлового будинку є ОСОБА_3 .

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1269100, від 21.04.2006, зареєстрованого в реєстрі за № 881. Загальна вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 399700 (триста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот) грн. 00 копійок, що підтверджується звітом ТОВ «Оціночна компанія «Монумент» про оцінку майна ринкової вартості нерухомості.

Перейменування вулиць підтверджується доданим до матеріалів справи Рішенням Козятинської міської ради від 12.02.2016 №79-VII про перейменування вулиць і провулків м. Козятин, де вказано, що АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 станом на 31.08.2020 має заборгованість зі сплати аліментів з виконання виконавчого листа в розмірі 148 458,00 грн, що підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого старшим державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Полончук Т.О.

На запит адвоката Голуб Н.Є. Козятинське ВП надав інформацію та копії матеріалів за наслідками розгляду заяв (звернень), які подавалися неодноразово у 2018 році ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 щодо насильства в сім`ї за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Так, згідно довідки від 20.10.2018 про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 зазначено, що її співмешканець гр. ОСОБА_3 вчиняє насильство в сім`ї, в наслідок якої на звернення 19.10.2018 ОСОБА_1 до чергової частини Козятинського ВП з ОСОБА_3 було проведено відповідну профілактичну бесіду щодо неприпустимості вчинення з його сторони насильства в сім`ї відносно співмешканки ОСОБА_1 та складено адміністративні протоколи за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП та направлено на розгляд до суду.

У висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 19.03.2018 зазначено, що під час розгляду звернень ОСОБА_1 12.03.2018 та 19.03.2018 про вчинення насильства в сім`ї, службою ДОП було встановлено, що ОСОБА_3 останнім часом зловживає алкогольними напоями та на сімейно-побутовому грунті виникають сварки з колишньою дружиною ОСОБА_1 за спільним місцем проживання. В ході даних сварок ОСОБА_3 виражається в адресу ОСОБА_1 нецензурними словами та погрожує фізичною розправою, виганяє з будинку, намагається вчинити бійку та не пускає до будинку.

Відповідно довідки про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 про те, що її співмешканець гр. ОСОБА_3 вчиняє насильство в сім`ї від 13.04.2018, було встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 останнім часом склалися неприязні відносини, виникають сварки на сімейно-побутовому підґрунті. З ОСОБА_3 було проведено профілактичні бесіди щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї та попереджено про відповідальність.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч.1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Цією ж статтею передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім цього, згідно із Законом від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, частину 2 ст. 70 СК України викладено із доповненням наступного змісту: «при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.»

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено, що не заперечувалось також відповідачем, що вказаний вище будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Також відповідачем не заперечувались обставини щодо існування заборгованості по аліментах і фактів звернення його колишньої дружини з приводу вчинення ним противравних дій відносно неї. А тому суд вважає, що є підстави відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя з метою захисту інтересів позивачки та дітей сторін, беручи до уваги також те, що діти колишнього подружжя ОСОБА_9 , які перебуваєть на утриманні матері, не отримують належного забезпечення зі сторони батька, а позивач змушена самостійно забезпечувати утримання дітей при цьому зазнаючи з боку відповідача дій, що можуть завдати шкоди її здоров`ю. При цьому суд не враховує позицію відповідача щодо того, що поділ майна не може ставитись питання про визнання права власності на підставі зазначених у позовній заяві норм закону, оскільки позивачем не ставиться вимога про виділ частки, яка перебуває у володінні, в натурі, на що, як на підставу для відмови у позові, вказував відповідач.

Суд вважає за можливе визначити за позивачем право власності на 3/4 частини будинку, врахувавши що у колишнього подружжя є двоє дітей, а оскільки діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 , перебувають на її утриманні, то з врахуванням рівних частин на кожну особу у сім`ї з трьох осіб, такий розмір частки є обгрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі 2991,75 грн (підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату судового збору).

Керуючись ст. ст. 364, 368-370 Цивільного кодексу України, ст. ст.76-78, 83, 133, 141, 258-259,263-265,268,280-283,352,354 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 право власності на ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 2991,75 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо особа не була присутня у день проголошення рішення або його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.05.2021.

Суддя Н.О. Пєтухова

Дата документу 21.05.2021