КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/61918/19

номер провадження: 22-ц/824/12425/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - адвоката Білинової Анастасії Вікторівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пустового Богдана Вікторовича на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТОВ «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заяви мотивована тим, що відповідач у передбаченому законом порядку та строк не прийняв вмотивованого рішення про здійснення страхового відшкодування згідно з полісом №АМ/8194424, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , яка визнана судом винною у вчиненні ДТП, що мала місце 16 травня 2019 року, внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 69 709 грн 43 коп., пеню у розмірі 11 344 грн 42 коп., а також судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою суду стягнуто з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 810 грн 54 коп. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 6 823 грн 70 коп.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року задоволено заяву представника ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - адвоката Білинової А.В. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СК «Альфа-Гарант» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 200 грн 00 коп.

Не погоджуючись з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року, представник ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - адвокат Білинова А.В.подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом №АМ/8194424. Вказує, що 26 листопада 2019 року між сторонами у справі укладено угоду про розмір страхового відшкодування, за умовами якої погоджено його суму у сумі 45 000 грн 00 коп. 29 листопада 2019 року ТОВ «СК «Альфа-Гарант» сплатило ОСОБА_1 указану суму, що підтверджується платіжним дорученням №4868. Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Зазначає, що позивачка та її представник, знаючи про укладення угоди про розмір страхового відшкодування та про фактичну його сплату, не вчинили дій щодо повернення позовної заяви. Вказує, що витрати позивачки, які пов`язані з правничою допомогою у розмірі 6 823 грн 70 коп., є значно завищеними, оскільки адвокатом Пустовим Б.В. було здійснено мінімальний обсяг роботи у даній справі. Згідно з актом приймання-передачі послуг за договором № 072 від 18 травня 2019 року включено, зокрема, представництво та захист інтересів в суді у сумі 1 003 грн 50 коп. за годину, проте докази участі адвоката у судових засіданнях відсутні. Зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Крім того, вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції від 23 липня 2021 року є законним та обґрунтованим, оскільки відповідачем з адвокатом Білиновою А.В. було укладено договір про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, за умовами якої адвокат надала юридичну консультацію, вивчила матеріали справи, проаналізувала судову практику і склала документи правового характеру, унаслідок чого заява про розподіл судових витрат була задоволена судом правомірно.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року, представник позивачки - адвокат Пустовий Б.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «СК «Альфа-Гарант» у стягненні з позивачки витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга адвоката Пустового Б.В. мотивована тим, що у даній справі провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачка не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тому вважає, що вимога ТОВ «СК «Альфа-Гарант» про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 200 грн 00 коп. задоволенню не підлягає.

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційні скарги, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

27 жовтня 2021 року представник позивачки - адвокат Пустовий Б.В. на електронну пошту Київського апеляційного суду подав письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі позивачки та її представника.

05 листопада 2021 року представник ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - адвокат Білинова А.В.на електронну пошту Київського апеляційного суду подала письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі представника ТОВ «СК «Альфа-Гарант».

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовомдо ТОВ «СК «Альфа-Гарант» через засоби поштового зв`язку 21 листопада 2019 року (а.с.42).

28 січня 2020 року судом першої інстанції у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

15 липня 2020 року представником ТОВ «СК «Альфа-Гарант» - адвокатом Білиновою А.В.подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому вказано про те, що 26 листопада 2019 року між сторонами укладено угоду про розмір страхового відшкодування, за умовами якої погоджено його суму у розмірі 45 000 грн 00 коп. 29 листопада 2019 року ТОВ «СК «Альфа-Гарант» сплатило ОСОБА_1 указану суму, що підтверджується платіжним дорученням №4868. Тому адвокат Білинова А.В.просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.62-68).

Ухвалою суду першої інстанції від 29 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 09 листопада 2020 року, яке у зазначену дату знято з розгляду та призначено на 09 лютого 2021 року.

09 листопада 2020 року представник позивачки - адвокат Пустовий Б.В. подав до суду першої інстанції дві заяви, в яких просив проводити судові засідання у даній справи без участі позивачки та її представника на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Зазначав, що 26 листопада 2019 року з ініціативи відповідача з позивачкою укладено угоду про узгодження суми страхового відшкодування у розмірі 45 000 грн 00 коп. 29 листопада 2019 року позивачка отримала страхове відшкодування у вказаному розмірі. Враховуючи, що страхове відшкодування фактично сплачено, вказував, що позивачка не підтримує своїх вимог, унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову. На підставі наведеного просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються: із судового збору у розмірі 810 грн 54 коп та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 6 823 грн 70 коп. ( а.с.91- 92).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України й виходив із того, що вимоги ОСОБА_1 задоволено відповідачем, унаслідок чого позивач не підтримує позов.

Одночасно, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, що складаються із судового збору у розмірі 810 грн 54 грн та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у сумі 6 823 грн 70 коп.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі, відповідно ч. 1 якої, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: зокрема, відсутній предмет спору (пункт 2); позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4).

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц зазначив, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Також Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 вказав, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України не є відповідно до ч. 3 ст.142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат (див. постанову Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц).

По справі встановлено, що з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 21 листопада 2019 року, у якій, окрім суми страхового відшкодування, також просила вирішити питання про судові витрати.

26 листопада 2019 року сторони уклали угоду про розмір страхового відшкодування, а 29 листопада 2019 року відповідач перерахував визначену сторонами суму страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про те, що на час пред`явлення позову між сторонами був наявний спір, але припинив своє існування (зник) після надходження позову до суду, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами.

09 листопада 2020 року представник позивачки - адвокат Пустовий Б.В. подав до суду першої інстанції заяву в якій вказував, що позивачка не підтримує своїх вимог, унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову. На підставі наведеного, просив стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені нею судові витрати, які складаються: із судового збору у розмірі 810 грн 54 коп. та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 6 823 грн 70 коп. (а.с.92).

Отже, уклавши угоду про розмір страхового відшкодування, між сторонами залишилося неврегульованим питання витрат позивачки, пов`язаних зі зверненням до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суді першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору,

Однак суд першої інстанції на наведене уваги не звернув.

Стягнувши з відповідача на користь позивачки судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, суд першої інстанції керувався ч.3 ст.142 ЦПК України.

Разом з тим, ч.3 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц зазначив, що правовий аналіз ч.3 ст.142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Відповідно до положень ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Із заяви представника позивачки від 09 листопада 2020 року вбачається, що її фактичний зміст свідчить про відмову позивачки від позову, унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, наслідком якої є відшкодування відповідачем понесених витрат позивачем.

У такому разі заява про відмову позивача від позову повинна бути вирішена судом у порядку, передбаченому ст.206 ЦПК України, із застосуванням п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у даній справі з підстав відсутності предмету спору, суд першої інстанції на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував чи є заява представника позивача від 09 листопада 2020 року заявою про відмову від позову, унаслідок чого допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведеноїнорми, додаткове рішення є невід`ємною частиною прийнятого по суті рішення суду (див. постанову Верховного Суду 15 травня 2020 рокуу справі№ 910/5410/19).

Отже, у зв`язку із скасуванням ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року про закриття провадження у справі підлягає скасуванню і додаткове рішення цього ж суду від 23 липня 2021 року як невід`ємна частина судового рішення, яким вирішено питання про судові витрати.

Тому апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 220, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - адвоката Білинової Анастасії Вікторівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пустового Богдана Вікторович на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: