Справа № 953/4825/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Київський районний суд м.Харкова у складі

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

представника позивача адвоката Хрустовської О.П.,

представника відповідача адвоката Вороніна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вороніна Владислава Валерійовича про забезпечення судових витрат у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.10.2020 у справі №953/4825/20 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу холодильної вітрини Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 між Підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03.02.2020. Стягнуто з ОСОБА_1 у якості відшкодування вартості холодильної вітрини у розмірі 10 950,00 гривень. Зобов`язано ОСОБА_1 прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок. Стягнуто з ОСОБА_1 у якості відшкодування майнової шкоди у розмірі 84 501 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з наданням правової допомоги в розмірі 10 045 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1004,51 грн. на користь держави.

Ухвалою суду від 09.02.2021 поновлено відповідачеві ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року.

Заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача задоволено.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача скасовано.

Цивільну справу за позовом №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача призначено до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До початку першого судового засідання представником відповідача адвокатом Вороніним В.В. подано до суду клопотання про забезпечення судових витрат, відповідно до якого просить зобов`язати ОСОБА_2 як позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 19 749, 10 грн. для забезпечення відшкодування судових витрат на сплату судового збору (454,00 грн.) та професійну правничу допомогу (19 295,10 грн.) ОСОБА_1 як відповідача.

При цьому представник посилається на те, що згідно із ч.1 ст.135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Відповідно до ч.4 вказаної статті як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

ОСОБА_2 у позові посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закону N 1023-XII). Згідно з п. 22 ст. 1 Закону N 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Холодильна вітрина, придбана позивачем у ФОП ОСОБА_1 за своїм базовим призначенням, використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини.

Відповідно до доказів, які знаходяться в матеріалах справи, позивач придбав Товар не для задоволення власних особистих потреб, а саме задля провадження своєї підприємницької діяльності та отримання прибутку з оренди придбаного у відповідача Товару. Згідно з правовою позицією, викладеною у Листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», якщо громадянин (покупець, замовник) у правовідносинах виступає як підприємець, або фактично використовував придбаний чи замовлений товар у підприємницькій діяльності, або як найманий працівник, то на його відносини з продавцем Закон N 1023-XII не поширюється.

Отже, позивач купляючи холодильну вітрину мав на меті займатися підприємницькою діяльністю та отримувати прибуток. За таких обставин, в даному випадку позивач не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Наданий позивачем для підтвердження неналежної якості Товару Дефектний акт № 1 від 10 лютого 2020 року виданого ФОП ОСОБА_3 не може слугувати доказом по справі, оскільки позивач не надав доказів належної кваліфікації та жодним чином не підтвердив наявність в ФОП ОСОБА_3 необхідних навичок та умінь для надання кваліфікованого та достатнього висновку щодо обставин справи.

Вимоги позивача щодо відшкодування йому збитків у розмірі 84 501 гривень, виходячи з наступного: витрати на заміну харчових продуктів у розмірі 500 грн.; оплата доставки холодильної вітрини у розмірі 1001 грн.; штраф за порушення зобов`язання за Попереднім договором від 31.01.2020 у розмірі 10 000 гривень, що виник через неналежну якість холодильної вітрини проданої ФОП ОСОБА_1 і як наслідок необхідність відповідати за порушення Попереднього договору, а саме за не укладення основного договору оренди щодо холодильної вітрини; упущена вигода у розмірі 73 000 гривень та відшкодування моральної шкоди не є обґрунтованими та не підтверджені відповідними доказами.

Зважаючи на хибне трактування позивачем норм матеріального та процесуального права, недоведеність неналежної якості товару, необґрунтованість завданих позивачу збитків та моральної шкоди, позов ОСОБА_2 є завідомо безпідставним та має ознаки зловживання позивачем права на позов.

Статтею 133 ЦПК України встановлені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

28 грудня 2020 року між відповідачем та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено Договір про надання правової допомоги № 199. Зазначеним Договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 28.12.2020 року до нього визначено розмір авансового платежу (частини гонорару) за надання правової допомоги у сумі 9 250,00 грн. який сплачується Клієнтом та гонорару, який оплачується Клієнтом по факту надання послуг та складає 10 % від суми, на яку буде зменшено грошові зобов`язання Клієнта за результатами надання послуг за цим Договором. Повний перелік послуг, що надаються адвокатом, та які будуть сплачені позивачем в розмірі 9 250,00 грн. та 10 % суми заборгованості, яка буде присуджена на користь Клієнта у розмірі 10 045,10 грн., зазначені в Договорі. Отже, сума судових витрат, які відповідач поніс складає 454,00 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, п. 1.4.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір») та витрати на правову допомогу у розмірі 19 295,10 грн.

Оскільки в Договорі визначена та сплачена відповідачем фіксована сума винагороди адвоката, розмір винагороди не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Тому, відповідно до позиції Верховного Суду зазначена у постанові від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19, надання суду детального опису робіт не є обов`язковим.

19.04.2021 представником позивача подано до суду заперечення на клопотання про забезпечення судових витрат, де адвокат Хрустовська О.П. вказує на те, що заявлений позов не має ознак завідомо безпідставного або інших ознак зловживання правом на позов, направлення до суду позовної заяви має на меті досягнення реального правового результату у вигляді судового рішення щодо відновлення порушених прав ОСОБА_2 , як споживача, зважаючи на придбання ним товару неналежної якості у ФОП ОСОБА_4 .

Крім того, як свідчить судова практика, до можливих ознак зловживання правом на позов судова практика визначає: неодноразове звернення позивача до відповідача з аналогічними позовами (Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2018 р. у справі №752/6268/18, в якій суд встановив, що позивач до цього сім разів звертався з аналогічними позовами до відповідача); відсутність обгрунтування в позові порушення прав позивача або невизначеність, у відношенні чого полягає таке порушення саме відповідачем (наприклад, у справі №310/8966/17 Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в ухвалі від 22.02.2018 р. вказав на те, що позивач не зазначила, яким чином оспорюваний договір купівлі-продажу порушує її права чи інтереси).

Однак з обставин справи випливає, що ОСОБА_2 було вперше заявлено позов щодо відновлення його прав, як споживача, до ФОП ОСОБА_5 , в якому пояснено та обгрунтовано суть порушеного права та інші обставини і дані, що це підтверджують.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізовано його суб`єктивне право на позов, яке за даних обставин не може визнаватись зловживанням.

Крім того, відкриваючи провадження у справі та приймаючи справу до провадження, суд не висловлював жодних зауважень щодо безпідставності ти штучності поданого позову.

Також вказує, що заявлений відповідачем розмір судових витрат (у вигляді витрат на правничу допомогу) є штучно завищеним, нереальним та необґрунтованим.

Відповідач зобов`язаний довести наявність підстав, передбачених ч.4 ст.135 ЦПК України, для забезпечення судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. Однак вважає, що представлені відомості, викладені в клопотанні були навмисне викривлені відповідачем, а отже не відповідають дійсності та є необґрунтованими.

Таким чином, підстави забезпечення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на даний час відсутні, а тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала з підстав, що викладені у письмох запереченнях.

Представник відповідача заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши заявлене клопотання та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.135 ч 1 ЦПК України, суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Відповідно до ч 4 ст.135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таким чином, забезпечення судових витрат, відповідно до положень ч.1 ст.135 ЦПК України, є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, п.2 та п.3 ч.4 ст.135 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за умови наявності яких, суд має право за клопотанням відповідача зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

З врахуванням вказаних умов для забезпечення судових витрат, суд не вбачає необхідності у зобов`язанні позивача вносити на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача у зв`язку із розглядом справи, оскільки на даний час у суду відсутні підстави вважати, що поданий позивачем позов має ознаки завідомо безпідставного та має інші ознаки зловживання правом на позов, а також на теперішній час у суду відсутні відомості, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, відповідач зобов`язаний довести наявність підстав, передбачених ч.4 ст.135 ЦПК України, для забезпечення судових витрат.

Таким чином, підстави забезпечення судових витрат на даний час відсутні, а тому в задоволенні клопотання відповідача суд вважає необхідним відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 4, 81, 135, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вороніна Владислава Валерійовича про забезпечення судових витрат у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 квітня 2021 року.

Суддя Колесник С.А.