Справа № 367/4829/21
Провадження №2/367/2347/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Іріпнського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у загальному розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 21 вересня 2002 року по 27 травня 2021 року. 27 травня 2021 року ухвалено рішення Ірпінського міського суду Київської області про розірвання шлюбу. Від шлюбу є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З листопада 2020 року сторони проживають окремо, донька проживає разом з ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 не приймає участі в фінансовому утриманні доньки з листопада 2020 року. Позивач та дитина мешкають разом в орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 . До листопада 2020 року між сторонами було погоджено додаткові витрати на розвиток доньки, а саме зайняття з репетиторами за шкільними предметами з української мови, з англійської мови та з історії України, але відповідач припинив підтримувати відносини щодо участі у вихованні дитини фінансово з початку листопада 2020 року. Аліменти з відповідача стягуються примусово за судовим наказом Ірпінського міського суду від 25 січня 2021 року. Позивач зазначає, що з 07 листопада 2020 року додаткові витрати на розвиток (навчання) доньки позивачка несе одноособово, хоча такі витрати були з відповідачем погоджені - поглиблене вивчення української мови, англійської мови та історії України. Вказує, що відповідно до довідки від класного керівника доньки, дитині рекомендоване поглиблене вивчення української мови, англійської мови, історії України. 02 листопада 2020 року між позивачкою та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір про надання репетиторських послуг, строк дії договору до 28 травня 2021 року, вартість кожного предмету 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на місяць. ОСОБА_3 зазначає, що 29 квітня 2021 року нею було направлено відповідачу пропозицію щодо погодження додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, понесених нею за укладеним договором про надання репетиторських послуг від 02 листопада 2020 року, дана пропозиція була отримано відповідачем 08 травня 2021 року, та відповіді від відповідача не надійшло, свої пропозиції щодо погодження або компенсації половини або іншої частини таких витрат відповідач не надав, не запропонував більш дешеві курси або інших надавачів послуг. Вказує, що 15 травня 2021 року нею було направлено відповідачу вимогу про сплату додаткових понесених витрат на розвиток здібностей дитини, понесених за укладеним договором про надання репетиторських послуг від 02 листопада 2020 року, дана пропозиція була отримано відповідачем 27 травня 2021 року, відповіді від відповідача не надійшло, половину або іншу частину витрат не компенсував, свої пропозиції щодо сплати витрат відповідач не надав, але і не заперечував. Загальна сума витрат на розвиток здібностей неповнолітньої дитини за договором про надання репетиторських послуг від 02 листопада 2020 року, половину з яких відповідач відмовляється добровільно компенсувати, складає 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) гривень. Половина таких витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, складає 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень.

ОСОБА_3 зазначає, що з її боку здійснювались спроби врегулювання спору до звернення до суду, направлено пропозицію про погодження таких витрат та вимогу про компенсації половини додаткових витрат на розвиток здібностей дитини. Відповідач отримав такі документи, відповіді не надав, свої аргументи не навів, але і не заперечував. Таким чином позивач вважає свої права порушеними, оскільки тягар утримання та сплати додаткових витрат несе сама.

У зв`язку із зазначеним ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину понесених нею додаткових витрат на розвиток здібностей неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень, крім того витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 (три тисячі) гривень покласть на відповідача.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

У визначений судом строк від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач зазначає, що відповідно до судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2021 року по справі №367/8404/20 з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вказує, що звертаючись із позовом до суду ОСОБА_3 посилається на те, що згідно довідки від класного керівника доньки від 28 жовтня 2020 року дитині рекомендоване поглиблене вивчення української мови, англійської мови, історії України (довідка не містить печатки), у зв`язку з чим 02 листопада 2020 року позивачем укладено договір із фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 на надання репетиторських послуг з української мови, англійської мови, історії. Звертає увагу суду, що основним видом діяльності ОСОБА_5 є дошкільна освіта (85.10). Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені низання щодо навчання доньки з репетитором. Репетитора обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Квитанції про сплату послуг репетитора надані разом з позовною заявою викликають сумніви так як нумерація квитанцій йде по порядку від 581439 до 581444. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень позивачем в якості доказів надано договір про надання репетиторських послуг та квитанції, акту виконаних робіт надано не було.

Відповідач вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем додаткових витрат на дитину, тобто, позивачем не доведено, що відвідування репетитора було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини. Тому, надані позивачем докази в розумінні сімейного законодавства України є неналежними та недопустимими, а відтак, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Також відповідач просив суд відмовити у стягненні з нього понесених позивачем витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 (чотири тисяч п`ятсот) гривень. Вважає, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Звертав увагу суду на те, що позивачем до позову не додано детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання позивачу професійної правничої допомоги.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримав позов, просив позовні вимоги задовольнити, відповідач - ОСОБА_2 заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2002 року, який було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області 27 травня 2021 року.

Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_1 виданого виконкомом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 .

Спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до копії договору від 02 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір про надання репетиторських послуг, строк дії договору до 28 травня 2021 року, вартість кожного предмету 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на місяць.

Відповідно до копій квитанцій долучених позивачем до матеріалів справи: 30 жовтня 2020 року сплачено 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень за період навчання з 02 листопада 2020 року по 31 листопада 2020 року; 30 листопада 2020 року сплачено 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень за інший період навчання з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року; 30 грудня 2020 року сплачено 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень за інший період навчання з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року ; 02 лютого 2021 року сплачено 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень за період навчання з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року ; 26 лютого 2021 року сплачено 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень за період навчання з 01 березня 2021 року по 31 березня 2021 року ; 31 березня 2021 року сплачено 3 200 (три тисячі двісті) гривень, за період навчання з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року ; 26 квітня 2021 року сплачено 3 200(три тисячі двісті) гривень за період навчання з 01 травня 2021 року по 28 травня 2021 року, у загальному розмір 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) гривень.

Частиною 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат на дитину, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач витратила кошти на навчання дитини 4500,00+4500,00+4500,00+4500,00+2800,00+3200,00+3200,00, що в сумі становить 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) гривень, що підтверджується чеками, квитанціями та довідками, копії яких додані до матеріалів справи.

Таким чином, сума додаткових витрат понесених ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) гривень, а відтак 1/2 частина понесених нею додаткових витрат на дитину складає 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень суд враховує довідку, видану Ірпінським міським центром зайнятості від 12 серпня 2021 року про його дохід за період з 06 квітня 2021 року по 31 липня 2021 року та інформацію з копії трудової книжки ОСОБА_2 .

Також суд враховує, що відповідачем не надано суду належних доказів того, що заробітна плата відповідача є його єдиним видом доходу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд зазначив: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VIвстановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

При цьому Велика Палата Верховного Суду врахувала заперечення представника позивачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.».

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути у меншому розмірі понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

При цьому, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору за законом, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати на дитину у розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук