ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 385/1628/20

провадження № 22-ц/4809/869/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2021 в складі головуючого судді Венгрина М. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

30.12.2020 Акціонерне товариство «Держзавний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що станом на 18.09.2020 складає - 32 771,58 грн, з яких: - 24 919,29 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); - 5 792,05 грн - проценти за користування кредитом; - 723,95 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; - 370,53 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту; - 6,58 грн. - сума заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом; - 716,04 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 184,73 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 35,56 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу за користування кредитом; - 22,85 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.03.2019 між сторонами було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) на підставі поданої ОСОБА_1 заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту).

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку, однак відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 18.09.2020 року складає 32771,58 грн.

Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна 12-Г, код ЄДРПОУ 0032129) заборгованість за кредитним договором від 20.03.2019 в сумі 30918,92 грн., з яких 24919,29 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 5792,05 грн. - проценти за користування кредитом; 184,73 грн. - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 22,85 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та 1983,24 грн. сплаченого судового збору, а всього 32902,16 (тридцять дві тисячі дев`ятсот дві) грн. 16 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щонадані позивачем докази: Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с.22-23), тарифи за обслуговування поточного рахунку (а.с.26), не є належними доказами, оскільки на жодному з них немає підписів сторін договору - зокрема відповідача ОСОБА_1 .

Суд зазначив, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивачем не дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем тих умов, які банк вважав узгодженими, а саме: щодо погодження сторонами умов договору, які б встановлювали положення про відповідальність відповідача у випадку порушення умов договору у вигляді неустойки (пені), підстав та порядку нарахування заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом, умов встановлення строків сплати процентів та погашення суми кредиту, оскільки в умовах Кредитного договору, які підписані сторонами (зокрема відповідачем) такі положення відсутні.

Позивачем доведено факт укладення кредитного договору, надання відповідачеві кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, встановлення процентів за користування кредитом в розмірі 38% річних, тому з урахуваннями погоджених сторонами договору умов заборгованість підлягає частковому стягненню з відповідача на користь банку.

Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за кредитом не підлягають до стягнення, оскільки умовами кредитного договору не встановлено порядок та строки повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять доказів прострочення ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання, що вказує на безпідставність застосування банком передбачених законом санкцій за порушення грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», інтереси якої представляє адвокат Бабенко Наталія Сергіївна, подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення в частині відмови у стягненні пені, 3 % річних від простроченої суми, індексу інфляції та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення основного боргу - 723,95 грн, пенею за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 370,53 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 716,04 грн, інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу - 35,56 грн задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не враховано, що відповідач підписом у заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу підтвердив, що між ним та банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

При укладенні договору АТ «Ощадбанк» запропонувало відповідачу конкретні Умови та правила банківських послуг, зокрема: про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, що відображено у Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 05.08.2015 № 694, також в Паспорті споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК), Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 20.03.2019, які є невід`ємною частиною заяви про приєднання, що відповідає нормам діючого законодавства, а саме: ст.ст. 633, 634, 639 ЦК України.

Оскільки відповідачем не виконано умови договору, укладеного з позивачем, кошти за цим договором та відсотки за ним не сплачено, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на користь АТ «Ощадбанк».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 20.03.2019 ОСОБА_1 виявила згоду на отримання в АТ «Ощадбанк» кредиту на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок № НОМЕР_2 , бажаний розмір кредиту - 25000,00 грн, погодила процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 38,00 процентів річних, а також 0,001 % за користування кредитними коштами протягом грейс-періоду (а.с. 24-25).

На підтвердження визначених кредитним договором умов позивач надав до суду договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 9-19), Паспорт споживчого кредиту - інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 20-21), Витяг з Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки та тарифним пакетом МІЙ КОМФОРТ (а.с. 26), на яких відсутній підпис сторін договору, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (а.с. 22-23).

За розрахунком позивача ОСОБА_1 станом на 18.09.2020 має боргованість за цим кредитним договором в сумі 32771,58 грн, з яких: 24919,29 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 5792,05 грн - проценти за користування кредитом; 723,95 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 370,53 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 6,58 грн сума заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом; 716,04 грн - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 184,73 грн - розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 35,56 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 22,85 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 30-31).

Крім того, згідно вказаного розрахунку заборгованості за особистим боргом, комісією, пенею, 3 % річних та інфляційних витрат за прострочення використання грошового зобов`язання за відповідачем рахується заборгованість: - 716,04 грн 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 370,53 грн заборгованість за відсотками, пенею та 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів; - 6,58 грн заборгованість за несанкціонованим овердрафтом та за процентами за несанкціонованим овердрафтом; - 35,56 грн інфляційні витрати від прострочених сум за кредитом; - 22,85 грн інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом (а.с. 30-31).

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 , за період 20.03.2019 - 18.09.2020 здійснювались різні банківські операції, на дату 18.09.2020 заборгованість рахується в сумі 31812,40 грн (а.с. 27-29).

З вказаної виписки видно, що 20.03.2019 та 23.04.2019 з карткового рахунку трьома транзакціями знято кошти в сумі 27 850 грн, а протгом періоду з 22.04.2019 по 23.04.2019 поповнено рахунок на суму 5153,94 грн (а.с.29).

В подальшому з рахунку відповідача відбувалося лише списання банком комісії, пені, відсотків та простроченої заборгованості.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також нараховану пеню, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19.09.2020, посилався на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.9-19), Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 20-21), Витяг з Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки та тарифним пакетом МІЙ КОМФОРТ (а.с.26), однак договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки та тарифним пакетом МІЙ КОМФОРТ розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 20.03.2019, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг та регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком не підтверджено, що відповідачу були запропоновані саме ці конкретні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відсутні домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, а тому наданий банком договір комплексного банківською обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Вказаний договір відповідачем не підписаний.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 спірного договору АТ «Ощадбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, обґрунтовано вважав, що стягненню на користь АТ «Ощадбанк» підлягають фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 24919,29 грн, які добровільно не повернуті, та погоджені сторони відсотки за користування кредитом в сумі 5792,05 грн,

Водночас, банком не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами умов договору, які б встановлювали положення про відповідальність відповідачки у випадку порушення умов договору у вигляді неустойки (пені), підстави та порядок нарахування заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом, умови щодо встановлення строків сплати процентів та погашення суми кредиту, оскільки в умовах кредитного договору, які підписані сторонами (зокрема відповідачем) такі положення відсутні, а тому в задоволенні позову в частині цих вимог слід відмовити.

Можливість нарахування та стягнення таких сум передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 вказала на існування двох значень терміну «користування чужими коштами». Перше це одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ВП ВС у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 зазначила наступне: за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Встановлено, що умовами договору, які були узгоджені сторонами шляхом підписання не встановлено строків повернення кредиту, позивачем не доведено прострочення ОСОБА_1 виконання грошового зобов`язання, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог банка про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне погашення кредиту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права повно і всебічно дослідив обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх доводів, надані докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і застосував норми закону, що їх регулює, правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне погашення кредиту, пені у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю цих вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, пені у зазначеному позивачем розмірі не ґрунтуються на доказах і є безпідставними з урахуванням вище наведених норм матеріального права, що були правильно застосовані судом першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2021 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник

В. В. Черненко