Єдиний унікальний номер: 379/1481/19
Провадження № 2/379/24/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення по АДРЕСА_1 , самочинно збудованих тимчасових споруд господарського призначення, в яких утримується домашня птиця; стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати у сумі 768,40 грн судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 4500,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Поряд з володінням позивачки проживає відповідачка, яка перешкоджає їй встановити бетонну огорожу на межі між їхніми садибами у зв`язку з облаштуванням відповідачкою тимчасових споруд на спільній межі між садибами. Вказує, що земельні ділянки садиб позивачки та відповідачки належать до земель житлової та громадської забудови.

Спільна межа між садибами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 визначена огорожею із металевих стовпчиків та металевої сітки. Частина металевих стовпчиків огорожі похилились в бік садиби АДРЕСА_1 , що належить Позивачці, тобто межа стала невиразною та значно ускладнює обслуговування господарської будівлі літньої кухні та підхід до житлового будинку на садибі АДРЕСА_1 . Саме це стало причиною наміру Позивачки встановити на межі бетонну огорожу. На садибі ж АДРЕСА_2 , яка належить відповідачці, біля спільної межі між садибами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 а встановлено тимчасові споруди господарського призначення, в яких утримується домашня птиця. Відстань від тимчасових споруд господарського призначення на садибі по АДРЕСА_2 до житлового будинку АДРЕСА_1 становить близько 6,8 м, а від частини, де утримується домашня птиця - близько 10,2 м. Верхівки господарських побудов на території двору відповідачки нависають над земельною ділянкою, якою позивачка користується, і під час випадіння осадків або під час танення снігу на її подвір`ї неможливо пересуватися через багнюку, яка утворюється внаслідок таких дій відповідачки. Опади стікають на земельну ділянку, якою користується позивачка, що в свою чергу призводить до значних незручностей в користуванні земельною ділянкою взагалі. На усні вимоги виправити вказані порушення відповідачка не реагує, виконання рекомендацій Таращанської міської ради, викладені в акті від 05.09.2019 ігнорує. То ж, за таких обставин позивачка змушена вирішувати даний спір в судовому порядку.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги є неконкретизованими, так як не зазначено вид, площу, конкретне місце розташування спірних споруд. Також до позовної заяви не додано належних доказів того, що відповідачем в межах належної їй садиби зведено саме самочинно збудовані споруди, які є саме тимчасовими. Також, заперечує щодо заявленого розміру судових витрат, зокрема на правничу допомогу.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно.

Представник позивачки адвокат Кривошеєв М.Ю. у судовому засіданні 23.06.2020 зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Позивачка успадкувала будинок від матері. Її сусідка ОСОБА_3 перешкоджає позивачці користуватися земельною ділянкою. Сітка рабиця на межі похилилася. Також, на межі знаходяться споруди господарського призначення, в яких відповідачка утримує домашню птицю. У відповідачки нема споруд водовідведення, вся вода тече на територію позивачки. Органом місцевого самоврядування зафіксовані факти порушень добросусідства.

Представник позивачки адвокат Клапчук Ф.П. у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій заяві зазначає, що не може з`явитися до Таращанського районного суду Київської області для участі у розгляді справи, оскільки приймає участь у розгляді справи в Київському апеляційному суді. Проте, він та позивачка просять суд проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Крім того, сторона позивача заявляє про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката, підтверджуючі документи на які будуть надані в порядку і строки визначені ст. 141 ЦПК України.

Відповідачка у судовому засідання позов не визнала та просила відмовити у позові у повному обсязі. У неї приватизована земельна ділянка. Пояснила, що домашня птиця знаходилась у двох метрах від межі, до будинку позивачки не менше 5 метрів. Зараз птиці взагалі нема, та й було лише 5 кур. Акт міської ради складався без неї, до того ж у двір ніхто не заходив. Вона не заперечує проти бетонної огорожі на межі. Від сітки до тимчасової споруди 2 метра. Сітка знаходиться рівно на межі.

Представник відповідачки адвокат Ткаченко С.О. у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не доведені. Крім того, позовні вимоги не є конкретизованими, тобто не зазначено площі, розмірів, конкретного місцезнаходження тимчасових споруд, які прохають знести.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні 23.06.2020 пояснила, що вона є донькою позивачки, та що її батьки давно проживають за адресою АДРЕСА_1 . Паркан зсунувся на територію батьків, оскільки територія відповідачки знаходиться вище. У відповідачки зроблений навіс з шиферу, отже весною через це не землі батьків по коліно води. Мати прохала відповідачку трохи відступити, щоб можливо було збудувати бетонний паркан. Межові знаки стоять вірно, це питання не оспорюється. Але вони похилилися, стали невиразними. Збудувати бетонний паркан не можливо через прибудови відповідачки. Міська рада проводила огляд, попрохали прибрати господарські споруди. При огляді відповідачки не було, був її чоловік.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні 21.10.2020 пояснив, що він працює головним спеціалістом землевпорядником Таращанської міської ради. В 209 році ОСОБА_6 подала заяву до Таращанської міської ради, була створена комісія. 05.09.2019 комісія виїхала на місце, він був у складі. На місці виявили паркан з металевими стовпчиками та сіткою. Частина стовпчиків похилилась до ділянки ОСОБА_6 . На ділянці ОСОБА_3 була тимчасова споруда з птицею, без фундаменту. Відстань від тимчасової споруди до межі максимум 10 сантиметрів, а має бути не менше метра. Виміряли відстань від тимчасової споруди до будинку Веремієнко - 6,8 метрів, але від частини споруди, де знаходилась птиця, до будинку ОСОБА_6 відстань 10,2 м. Згідно санітарних норм при кількості голів до 100, відстань до будинку має бути 25 метрів.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Суд, заслухавши думку відповідачки та її представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована і проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори 02.06.1967 за реєстровим № 783, витягу про державну реєстрацію прав № 30359773 від 20.06.2011 (а.с.8-10).

Відповідачка є власником суміжної садиби по АДРЕСА_2

Спільна межа між садибами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 визначена огорожею із металевих стовпчиків і сітки.

Рішенням Таращанської міської ради від 22.10.2019 № 904-59-VII позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для безоплатної передачі у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.13).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 386 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Верховний Суд під час розгляду справ за позовами про знесення самочинно збудованого нерухомого майна викладені у відповідних постановах у справах: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14, за наслідками розгляду яких Верховний Суд сформулював такі правові висновки:

- відповідно до вимог частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови;

- у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;

- знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до абзацу другого пункту 3.1. Розділу ІІІ Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з пунктом 3.2. розділу 3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції).

Суд також встановив, що позивачкою не надано рішення міської ради про передачу їй у власність земельної ділянки, доказів на підтвердження меж земельної ділянки, схеми земельної ділянки тощо, а це в свою чергу позбавляє суд можливості встановити місце розташування збудованих тимчасових споруд господарського призначення стосовно належної позивачці земельної ділянки та дійти однозначного висновку про порушення її прав.

Доводи позивачки про те, що тимчасові споруди господарського призначення розміщені з порушенням державних будівельних норм та санітарних правил, не підтверджені належними і допустимими доказами, позивачкою не долучено висновки експертів з даного питання та клопотань про проведення будівельно-технічної експертизи не заявлялось.

На підтвердження порушення державних будівельних норм та санітарних правил надано лише акт Таращанської міської ради від 05.09.2019 № б/н, однак суд не вважає цей доказ достатнім для підтвердження наявності порушення відповідачко. зазначених норм.

Також, позивачкою не доведено того, що усунення перешкод у користуванні її земельною ділянкою можливе лише єдиним шляхом знесення тимчасових споруд господарського призначення відповідачки та, що саме такий захід буде співмірним з інтересами обох сторін, оскільки такий захід, як знесення споруди, що розташована на земельній ділянці, належній відповідачці є крайньою мірою.

Крім того, позивачкою не конкретизована позовна вимога, а саме не зазначено які саме тимчасові споруди господарського призначення (площа, конкретне місце розташування тощо) самочинно збудовані і підлягають знесенню.

Суд зазначає, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

У даному випадку способом захисту права власності має бути, у тому числі, і щодо порушення прав користування житловим будинком.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивачів по незаконним (з точки зору позивачів) діям відносно них, предмета спору, а позивачі цього не довели, твердження представників позивачів про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно них є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивачки на свої позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, з відповідача на користь позивача судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, статтями 152, 158 Земельного кодексу України, статтями 376, 386, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 84, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою відмовити в повному обсязі.

Повне рішення суду складено 28.05.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:В. І. Зінкін