27 січня 2021 року м.Київ
Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Клочко І.В.,
при секретарі Оверченко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.05.2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 36/УА/0173983/2.1.5.1, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 .
10.05.2018 року відповідач, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , по пр-ту Маяковського в м.Києві допустила зіткнення з застрахованим автомобілем, внаслідок чого транспортним засобам була завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 22.06.2018 року відповідача було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Як зазначає позивач, страхувальник звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі відповідні документи, на підставі яких було складено страхові акти, згідно яких здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 209 795,22 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АК6474982 в ПАТ «НАС «Оранта», то остання, керуючись ст.ст.12, 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. Отже, різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 110 795, 22 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що у відповідача виникло перед ним зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування, а тому просить задовольнити його вимоги.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача у позовній заяві.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04.05.2018 року між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 36/УА/0173983/2.1.5.1, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 .
10.05.2018 року о 12.05 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота Ленд крузер», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул.Милославській, 47 в м.Києві, рухаючись заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Сканія», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 22.06.2018 року по справі № 754/6562/19, відповідача було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
11.05.2018 року водій застрахованого автомобіля ОСОБА_3 звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку.
03.07.2018 року власник застрахованого автомобіля ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Країна» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування.
Також, судом встановлено, що Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АК006474982 в ПАТ «НАСК «Оранта».
09.10.2019 року позивачем було направлено претензію за вих. № 497060/ІНС на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» про виплату страхового відшкодування.
ПАТ «НАСК «Оранта» прийнято рішення про відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхове відшкодування в розмірі 99 000,00., отже різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 110 795, 22 грн.
Згідно ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно до ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Так, судом встановлено, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 110 795,22 грн.
Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків страховій компанії, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 2102,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4,7,10,12,13,18,81,133, 141,258-260,263-265,274-279,355ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» завдані збитки в розмірі 110 795,22 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання - АДРЕСА_1 .
Суддя