Справа № 463/9067/19 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3095/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом, просила стягувати з відповідача кожного місця на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15000 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що у неї з відповідачем у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та коштів на утримання спільної дитини не надає. Оскільки відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, враховуючи, що обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття є рівним, тому просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Суд вирішив стягувати кожного місяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом при визначенні розміру аліментів не з`ясовано той факт, що станом на грудень 2019 року він не працював в Львівському комунальному автотранспортному підприємстві № 1, про що свідчить копія трудової книжки. Станом на сьогодні апелянт працює на посаді начальника відділу транспорту в товаристві з обмеженою відповідальністю «Росан Глобал». Відповідно до довідки № РГ- 0000157 від 16 жовтня 2020 року його дохід за період з 16.03.2020 по 30.09.2020 склав 39199,85 грн.

Крім цього, зазначає, що він дійсно зареєстрований приватним підприємцем і його дохід за три квартали 2020 року склав 66463,00 гривні. Звертає увагу суду, що він є підприємцем 2 групи платників єдиного податку і в декларації витрати не відображаються, тому сума 66463,00 не може бути коректною, оскільки не вказує на чистий дохід від даної підприємницької діяльності. Отже, в сукупності за 3 квартали 2020 року він отримав дохід без врахування витрат та податків в сумі 105662,85 грн. Вказує, що середній місячний дохід за 10 місяців 2020 року складає 10566 грн в місяць без врахування податків та витрат.

Посилається на те, що позивач, не надав в суді першої інстанції доказів, а саме розрахунку, які саме витрати позивач несе на дитину в місяць, тим самим не обгрунтовала суму аліментів. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягувати аліменти з відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1

Відповідач не заперечував проти того, що дитина проживає разом із позивачем.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що як убачається з листа РСЦ МВС у Львівській області від 07.10.12019 № 31/13-с-229/Ад за відповідачем зареєстровані наступні транспортні засоби: напівпричіп «Кogel GN 24», 2003 р.в.; автомобіль марки «Volvo FH 12», 2002 р.в. Відповідач є Фізичною особою підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А також, Шевченківська ДНІ Личаківського управління ГУ ДІІС у Львівській області повідомила, що відповідно реєстраційних та облікових даних 17.12.2015 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) взято на облік в органах державної податкової служби. Згідно з реєстраційними базами даних та поданих податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця сума доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 становить - 737173 грн, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 становить 1486601,18 грн, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 1757272,15 грн, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить1375846,15 грн. Таким чином, не зважаючи на звільнення відповідача з останнього місця році в Львівському комунальному автотранспортному підприємстві № 1, останній продовжує залишатись приватним підприємцем рівень його доходів за попередній період є великим. Тому суд першої інстанції прийшов до висновків про те, що враховуючи матеріальний стан відповідача, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 10000 грн, починаючи з 25.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів в сумі 10 000 грн з огляду на наступне.

Стягнення аліментів в розмірі 10 000 грн, є значно вище від прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн з відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує надані відповідачем докази про те, що станом на грудень 2019 року відповідач був звільнений з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, про що свідчить надана ним копія трудової книжки.

Також з наданих суду податкових декларацій неможливо встановити дійсний дохід відповідача від даної підприємницької діяльності. Так, як зазначений вище дохід є сукупним валовим доходом і не є тотожним чистому доходу, який фактично отримує підприємець. А тому з наданих декларацій не можна зробити висновок про обсяг коштів, які є в розпорядженні відповідача як грошовий актив.

За таких обставин, колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет», приходить до висновку про те, що рішення суду слід змінити та стягувати 3000 грн на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 грудня 2019 року в частині визначення розміру аліментів - змінити.

Стягувати кожного місяця з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.01.2021

Головуючий

Судді