Провадження №2/447/41/21
Справа №447/716/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.05.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді: Бачуна О.І.

при секретарі: Тремба І.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Винниченка М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаїв, Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 10.03.2020року із позовом до ПАТ « Українська Пожежно-Страхова Компанія» в якому просить стягнути 57195 грн. 89 коп. відшкодування заподіяної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.03.2017 року гр. ОСОБА_2 в с. Пісочна, Миколаївського району, Львівської області керуючи транспортним засобом марки "Фольксваген Т4" д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп"яніння, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі транспортному засобу марки "Форд Фокус" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. Вказані транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Внаслідок ДТП автомобіль марки "Форд Фокус" д.н.з. НОМЕР_2 , згідно висновку експертного дослідження можна вважати знищеним. Його вартість 57195,89грн. Тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача. Також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову дорпомогу.

01.04.2020р. ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області відкрито спрощене позовне провадження по вказаній справі.

24.04.2020р. представником відповідача подано до суду відзив , в якому він вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивач із порушенням строку передбаченого ст.37 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся із заявою про страхове відшкодування.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити повністю, вважають що передбачений Законом строк звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування ними не пропущено, оскільки позивач вчасно повідомив страховика про настання ДТП.

В судове засідання представник відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав до суду відзив на позовну заяву

Судом встановлено, що відповідно до протоколу серії АП2№512366 від 22.03.2017р, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Фольксваген Т4, н.з. НОМЕР_1 ., виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Форд Фокус, н.з. НОМЕР_2 , врезультаті транспортні засоби отримали технічні пошкодження, зазначені в схемі ДТП, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії АП2№512365 від 22.03.2017р, ОСОБА_2 , будучи учасником ДТП, керував транспортним засобом Фольксваген Т4, н.з. НОМЕР_1 ., в стані алкогольного сп`яніння ( різкий запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком медичного огляду від 05.03.2017р., чим порушив вимоги п.2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області по справі №447/834/17 від 30.06.2017р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та за ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП закрито в зв"язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Львівської області по справі №447/834/17 від 03.08.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 30.06.2017р. по справі №447/834/17 змінено, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини постанови твердження про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130 , ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №73 від 27.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, р.н. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок пошкодження в ДТП 04.03.2017р. станом на день огляду становить 314961,25грн. Вартість автомобіля, що ввозився на митну територію України, Ford Focus, р.н. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , в цінах станом на 04.03.2017р. становить 57195, 89грн.

Як вбачається з реєстру МВС, власником автомобіля Volkswagen Transporter, 2002р.в. являється ОСОБА_4 .

Із технічного паспорту на автомобіль Ford Focus, р.н. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , вбачається, що його власником є юридична особа в республіці Польща « SOFISTIKA TRANSSP. Z.O.O, а співвласником ОСОБА_5 .

Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається із довідки МВС, відповідачка ОСОБА_4 є власником транспортного засобу « Фольксваген Т4» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген Т4» на р.н. НОМЕР_1 . ОСОБА_4 застрахована у ПАТ « Українська пожежно-страхова компанія», полісом обов`язкового страхування №АК4734608.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ( надалі Закон) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду по справі №755/18006/15ц від 04.07.2018року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається із повідомлення ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну пригоду ( ОСЦПВВНТЗ) яка мала місце 04.03.2017року о 22год.30хв. в с.Пісочна, за участі водія транспортним засобом марки "Фольксваген Т4" д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 та водія транспортному засобу марки "Форд Фокус" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , така була подана до Львівського ОУ ПрАТ «УПСК» 09 березня 2017року, про що зроблено відмітку в журналі реєстрації за №53.

Судом встановлено, що із заявою про виплату відшкодування внаслідок настання страхового випадку ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» 25.11.2019року вх.№16354/18.

11.02.2020року ПрАТ « УПСК» відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки заява про страхове відшкодування подано позивачем з порушенням строку передбаченого ст.37 пункт 37.1.7 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається із п.37.1.4 ст.37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що ДТП мала місце 04.03.2017року, а із заявою про виплату відшкодування внаслідок настання страхового випадку ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» 25.11.2019року вх.№16354/18.

Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 вищевказаного Закону права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Враховуючи вищевказане суд проходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки вищевказана ДТП сталася 04.03.2017року, а позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування лише 25.11.2019 року, тобто після пропуску строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18).

Верховний Суд у постанові від 03.04.2019року у справі №36/7752/16 дійшов до висновку, що річний строк щодо вимоги заявленої про відшкодування майнової шкоди, обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним, а тому поновленню не підлягає.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає такими що заявлені безпідставно та необгрунтовано, та тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.2,81,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2021р.

Суддя Бачун О. І.