Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 522/4334/20

провадження № 61-75св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 18 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П.,

Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - КП «МПРС») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона працювала в КП«МПРС» на посаді заступника директора з операційної діяльності. 17 лютого 2020 року директор КП «МПРС» видав наказ № 108-к про її звільнення на підставі пункту 1статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Вказує, що її звільнено без узгодження з Міністерством інфраструктури України та у період перебування у відпустці. Крім того вказує, що її не було ознайомлено з трудовими обов`язками заступника директора з операційної діяльності, які могли б бути підставою для звільнення (відсутня посадова Інструкція заступника директора з операційної діяльності), не було запропоновано надати письмові пояснення та не було ознайомлено з наказом про звільнення. Вказує, що у наказі не наведено конкретного одноразового грубого порушення, яке стало підставою для її звільнення, не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини вчинення проступку, попередню роботу (працює на підприємстві з 1998 року, до неї ніколи не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, а тільки заохочення). Вважає, що її звільнення є наслідком переслідування з боку адміністрації підприємства за викриття нею корупційних схем.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ КП «МПРС» від 17 лютого 2020 р року про її звільнення з роботи; поновити її на посаді заступника директора з операційної діяльності КП «МПРС»; стягнути з КП «МПРС» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2020 року до дати винесення рішення у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року у складі судді Чернявської Л. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ КП «МПРС»від 17 лютого

2020 року за № 108-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора з операційної діяльності КП «МПРС».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з операційної діяльності КП «МПРС».

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення

ОСОБА_1 на посаді заступника директора з операційної діяльності

КП «МПРС».

Стягнуто з КП «МПРС» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого до 07 серпня 2020 року включно у розмірі 410 260,18 грн, з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем був порушений порядок звільнення ОСОБА_1 з роботи, зокрема таке відбулося без погодження з Міністерством інфраструктури України, як органом до сфери управління якого віднесено КП «МПРС»; відповідачем не було належним чином та у встановленому законодавством поряду доведено ОСОБА_1 про її права та обов`язки за укладеним трудовим договором на посаді заступника директора з операційної діяльності; звільнення проведено у період перебування ОСОБА_1 у відпустці у зв`язку з навчанням в аспірантурі, що не допускається згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 у період з 23 жовтня по 23 грудня 2019 року виконувала обов`язки директора КП «МПРС» на підставах тимчасового замісництва, на період якого була звільнена від виконання обов`язків заступника директора з операційної діяльності, тому відсутні підстави для звільнення позивача з посади заступника директора з операційної діяльності на підставі акту від 28 січня 2020 року, висновки якого стосуються періоду виконання ОСОБА_1 обов`язків директора підприємства. Також відповідачем не були дотримані вимоги статті 149 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу зажадати від працівника письмових пояснень до застосування дисциплінарного стягнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу КП «МПРС» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з дотримання норм трудового законодавства та правил внутрішнього трудового розпорядку, остання допустила грубе порушення своїх трудових обов`язків, яке полягало у звільненні з порушенням чинного законодавства голови професійної спілки ОСОБА_2 з роботи за наказом ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року, а тому роботодавець правомірно звільнив позивача з посади на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Суд апеляційної інстанції вважав, що посилання позивача на порушення його трудових прав не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційцної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, змінивши суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку на дату прийняття рішення судом касаційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних та розглянув її у порядку спрощеного провадження, отже помилково розглянув справу без виклику учасників справи. Суд апеляційної інстанції не розглянув її клопотання про розгляд справи за участю сторін та про відвід суддів. Вказує, що її звільнення відбулося з порушенням положень трудового законодавства.

Відзив на касаційну скаргу

У березні 2021 року від КП «МПРС» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 17 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Позивач працювала у КП «МПРС» на посаді заступника директора з операційної діяльності.

З 17 жовтня 2019 року до 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора КП «МПРС».

Наказом відповідача від 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України у зв`язку із одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків. У вказаному наказі підставами звільнення вказані: акт перевірки фактів, викладених у зверненнях працівників

КП «МПРС» від 28 січня 2020 року Державної служби морського та річкового транспорту України; лист Державної служби морського та річкового транспорту України від 14 лютого 2020 року.

У вищевказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 як виконуючий обов`язки директора КП «МПРС», на час своїх відряджень не призначала виконуючого обов`язки, перебуваючи у відрядженнях приймала організаційно-розпорядчі та кадрові рішення (накази). ОСОБА_1 приймала рішення про звільнення працівників без погодження з профспілками в порушення вимог КЗпП України, Статуту КП «МПРС». ОСОБА_1 не дотримувалась умов колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016 - 2019 роки. Звільнення ОСОБА_2 з посади психолога служби охорони праці не погоджувалось з профспілковою організацією, що є порушенням законодавства та колективного договору між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом на 2016 - 2019 роки. Серед пропозицій в акті запропоновано, що за систематичне порушення вимог КЗпП України, Статуту КП «МПРС», колективного договору між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом на 2016 - 2019 роки розглянути питання щодо застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 відповідно до статей 147, 147-1 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого

2020 року у справі № 753/17720/18, від 04 листопада 2020 року у справі

№ 642/1491/17, від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на

2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 102 грн.

Відповідно до позовних вимог позивач, окрім скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, просила також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який судом першої інстанції визначено у розмірі 410 260,18 грн.

З наведеного вбачається, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем було заявлено три позовні вимоги, дві немайнові - про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а інша майнова - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому ціна позову є більшою за 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200 грн).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «МПРС» та вирішено розгляд апеляційної скарги проводити без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до змісту постанови Одеського апеляційного суду

від 18 листопада 2020 року справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні у порядку частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції з посиланням частину тринадцяту статті 7, частину першу статті 369 ЦПК України дійшов помилкового висновку, що розгляд апеляційної скарги у даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи - в письмовому провадженні.

Так, як вже зазначалось вище, у вказаній справі було заявлено позовні вимоги майнового та немайнового характеру, щодо яких було відкрито провадження у справі.

Таким чином, частина перша статті 369 ЦПК України не може застосовуватись при вирішенні питання щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду в цій справі, оскільки визначає лише порядок розгляду справ з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому ціна позову також є більшою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (410 260,18 грн).

Отже, розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав та дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦПК України зазначена справа в апеляційному порядку може бути розглянута без повідомлення учасників справи - в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Зазначене позбавило позивача права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , серед іншого, касаційну скаргу обґрунтовувала тим, що апеляційний суд помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно дотриматись порядку розгляду справи, передбаченого статтею 368 ЦПК України.

Оскільки апеляційний суд здійснив розгляд цієї справи з порушенням вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалення законного та справедливого судового рішення, то Верховний Суд не здійснює перевірку доводів касаційної скарги по суті спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта