Справа № 307/2711/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря : Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2020 року у складі судді Бобрушко В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 вернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним.

Позов обґрунтовує тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір споживчого кредиту №MKTWGA від 04.04.2008 року на суму 16821,45 доларів США. Висновком експерта №1858 від 25.08.2016 року встановлено, що за даними п.8.1 вказаного кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 1,00% на місяць (12% річних). Згідно додатку №1 «Загальна вартість кредиту» до договору №MKTWGA від 04.04.2008 року реальна процентна ставка становить 12,76 %, «сума % та винагород» складає 11509,20 доларів США. В межах наявних матеріалів, абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року не визначено. В межах наявних матеріалів встановлена реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року складає 15,88% та є вищою від реальної процентної ставки, зазначеної у Додатку №1 до кредитного договору - 12,76%. В межах наявних матеріалів, встановлене абсолютне значення подорожчання кредиту, на момент укладення кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року складає 13578,94 доларів США та є вищим від суми «% та винагород», зазначеної у Додатку №1 до кредитного договору - 11509,20 доларів США. Щомісячні платежі, що передбачені умовами кредитного договору, на момент його укладення, становили від 220,91 доларів США до 400,19 доларів США. В межах наявних матеріалів, оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно наявних документів, розміри ставок, які використані для нарахування відсотків за користування кредитом та винагороди за резервування ресурсів у Додатку №2 «Графік погашення кредиту» до кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року, в повній мірі не узгоджуються з ставками (12,0% та 0,48%), передбаченими п.8.1 кредитного договору. За результатами арифметичного перерахунку встановлено, що ставки застосовані банком у Додатку №2 до кредитного договору, необґрунтовано завищені порівняно зі ставками, визначеними у п.8.1 договору: за відсотками по кредиту до 13,6209%, порівняно зі ставкою 12,00 %, по винагороді з резервування ресурсів до 0,5297% порівняно зі ставкою 0,48%. Виходячи із висновку експерта, його дані вказують на те, що банком у момент укладення кредитного договору було допущено ряд грубих порушень і умови самого договору є несправедливими для позичальника. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Тобто, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності; по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві. Таким чином, наведені підстави повністю доводять те, що в момент укладення ним з відповідачем кредитного договору, останній укладався із грубими порушеннями Закону і як наслідок, даний договір слід визнати недійсним.

З врахуванням наведеного просив визнати недійсним кредитний договір №MKTWGA від 04.04.2008 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував і не дав належної правової оцінки обставинам, які наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник апелянта - адвокат Фула М.Ю. надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю його в інших судових засідань.

З приводу його неявки в судове засідання та клопотання про відкладення розгляду справи слід зазначити наступне.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що судом першої інстанції провадження у даній справі було відкрито 30.09.2016 року, апеляційне провадження у даній справі відкрито 16.01.2021 року, розгляд справи в суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався, в тому числі і за клопотанням представника апелянта, апеляційний суд дійшов висновку відхилення його клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору.

З такими висновками повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Матеріалами справи встановлено, що 04.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПрАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKTWGA, згідно з яким ПрАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 15000 доларів США на споживчі цілі, також 1821,45 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору, з кінцевим терміном повернення до 03.04.2018 року, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (Т.1 а.с.113-115).

В п.8.1 кредитного договору зазначено, що періодом сплати кредитних платежів вважається період з 10 по 15 число кожного місяця і позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 220,91 долар США згідно графіку погашення кредиту (Додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні.

У висновку судово-економічної експертизи від 30.10.2018 року за №2664, проведеної Київською незалежною судово-експертною установою, зазначено, що в результаті проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів та умов на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.43-45), (в т.ч. даних Додатку №1 «Загальна вартість кредиту» (Т.1 а.с.46) та Додатку №2 «Графік погашення кредиту (Т.1 а.с.47) до нього), встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 15,88%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 13578,95 доларів США. За даними додатку №2 «Загальна вартість кредиту» від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.46) до кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року реальна процентна ставка складає 12,76%, «Сума % та винагород» становить 11509,20 доларів США. В результаті проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів та умов на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1а.с.43-45), (в т.ч. Додатку №1 «Загальна вартість кредиту» (Т.1 а.с.46) та Додатку №2 «Графік погашення кредиту» (Т.1 а.с.47) до нього, встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 15,88% та є вищою від реальної процентної ставки, визначеної умовами кредитного договору; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 13578,95 доларів США та є вищим від абсолютного значення подорожчання кредиту, визначеного умовами кредитного договору. В результаті проведених розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та керуючись умовами на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.43-45), (в т.ч. даних Додатку №1 «Загальна вартість кредиту» (Т.1 а.с.46) та Додатку №2 «Графік погашення кредиту (Т.1 а.с.47) до нього) при умові виконання розрахунку платежів в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США в період з 04.04.2008 року по 28.09.2016 року, встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) складає: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 37,54%(; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року - 141705,95 гривень. В результаті проведених арифметичних розрахунків, відповідно наявних матеріалів та умов кредитування, викладених на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.43-45), (в т.ч. даних Додатку №1 «Загальна вартість кредиту») (Т.1 а.с.46) та Додатку №2 «Графік погашення кредиту» (Т.1 а.с.47) до нього), встановлений щомісячний платіж складає: від 220,91 дол. США до 400,19 дол. США. В результаті проведених розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та керуючись умовами на момент укладення кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.43-45), (в т.ч. даних Додатку №1 «Загальна вартість кредиту» (Т.1 а.с.46) та Додатку №2 «Графік погашення кредиту» (Т.1 а.с.47) до нього), при умові виконання розрахунку платежів в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США за період з 04.04.2008 року по 28.09.2016 року, встановлений щомісячний платіж складає: від 1069,49 гривень до 10336,70 грн. В зв`язку з відсутністю повного обсягу документів бухгалтерського обліку банку (в т.ч. виписки по рахунку № НОМЕР_1 ) та нечитабельністю деяких даних Заяви на видачу готівки №1 (Т.1 а.с.126), в межах наявних матеріалів не можливо в повній мірі дослідити операцію з надання кредитних коштів за кредитним договором №МКТWGA від 04.04.2008 року. В результаті проведеного дослідження, згідно наданих документів, розміри ставок, застосовані при нарахуванні відсотків та щомісячної винагороди у Додатку №2 «Графік погашення кредиту» від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.47) не узгоджується з умовами п.8.1 кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року та є документально необґрунтованими. В межах наявних матеріалів, під час укладення (в т.ч. перед укладенням) кредитного договору №МКТWGA від 04.04.2008 року (Т.1 а.с.43-45) не встановлено виконання банком в повній мірі вимог п.2.1, 2.2, 3.1, 3.2, 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року) та п.2 та п.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо надання повного обсягу інформації про кредитні умови та розрахунку сукупної вартості кредиту (за зразком таблиці «Визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки», наведеної в Додатку до «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

За змістом Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вони зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 перед укладенням спірного кредитного договору, 21.03.2008 року, була підписана анкета-заява, в якій зазначено, що він згоден з умовами кредитування, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтверджує факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в Приватбанку, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, коли вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого він може отримати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (Т.1 а.с.110).

Також ОСОБА_1 було підписано інформацію про загальну вартість кредиту, де зазначено, що реальна процентна ставка по кредитному договору №MKTWGA від 04.04.2008 року становить 12,76%, щомісячний платіж - 220,91 доларів США, сума процентів та винагород - 11509,20 доларів США (Т.1 а.с.112).

Сторонами був підписаний «Графік погашення кредиту до кредитного договору №MKTWGA від 04.04.2008 року» - Додаток №2 до кредитного договору (Т.1 а.с.116).

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, перед укладенням сторонами вищезазначеного кредитного договору, відповідач у письмовій формі надав позивачу в повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив та підтвердив, що перед укладенням цих договорів він повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року).

Виконання банком зазначених умов підтверджено самим позивачем, який особисто підписав анкету-заяву, кредитний договір, інформацію про загальну вартість кредиту, графік погашення кредиту, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами кредитного договору. Позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Позивачем не подано жодних доказів і не доведено наявність будь-якого впливу на нього, чи введення його в оману працівниками банку, що могло б вплинути на його вільне волевиявлення при укладенні кредитного договору.

Судом першої інстанції також обгрнутовано не взято до уваги висновок судово-економічної експертизи від 30.10.2018 року за №2664 стосовно абсолютного значення подорожчання кредиту на суму 141705,95 гривень, що відповідає реальній процентній ставці за кредитом в розмірі 37,54% річних, оскільки подорожчання кредиту на суму визначену у висновку відбулося не внаслідок дій позивача, а внаслідок курсових різниць (коливань) валюти кредиту. При цьому в мотивувальній частині висновку експертизи зазначено, що розрахунок реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором проведено у перерахунку у національну валюту, з урахуванням фактичного курсу Національного банку України гривні до долара США за період з 04.04.2008 року по 28.09.2016 року. Умовами кредитного договору визначено погашення кредиту та відсотків за користування ним у доларах США. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти,не є достатньою підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним, оскльки зазначені ризики мають як позичальник, так і кредитор. Проявивши належну обачливість, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, позивач міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також - отримати кредит в національній валюті.

Крім того, слід заначити, що при виведенні реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту за договором експертом належним чином не досліджено щомісячні платежі та пункти кредитного договору, якими передбачено погашення страхових платежів та порядок їх погашення. Згідно з п.2.1.3 кредитного договору перерахування страхових платежів з кредитноного ліміту банк зобов`язується здійснювати тільки у тому випадку коли позичальник сам не внесе дані платежі на рахунок страхової компанії та не пред`явить у банк документ, який це підтверджує. У Додатку №1 до висновку експерта дані обставини не відображені, не досліджено чи нараховувались проценти на суму щорічних платежів. Банк, відповідно до умов договору, які погоджені сторонами договору, в графік погашення не включав страхові платежі і не міг їх наперед враховувати в графік погашення, оскільки такі зараховуються на суму основного боргу тільки у випадку непогашення їх самостійно позичальником, натомість експертом було враховано в графік погашення страхові платежі, одноразову комісію, витрати нотаріуса, внаслідок чого виникли розбіжності між Додатком до кредитного договору та Додатком до експертного висновку. Однак, жодного прихованого платежа, який не передбачений кредитним договором та договорами страхування експертом у висновку не наведено.

Необхідно також заначити, що відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання спірного договору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

На момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6- 2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 банком були дотримані вимоги законодавства, які регулюють захист прав споживачів та про відсутність вищевказаних ознак для кваліфікації умов оспорюваного договору несправедливими, та відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недісним.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2021 року .

Головуючий:

Судді: