Провадження № 2/947/302/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представників сторін : адвокатів Григор`єва В.В. і Грушанського А.В., Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ,

У листопаді місяці 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений 20 вересня 2014 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , стверджуючи, що ОСОБА_5 уклав заповіт у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати.

У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 28.11.2017 року позов прийнято до провадження, по справі відкрите загальне позовне провадження і справу призначено до підготовчого судового засідання. На стадії підготовчого засідання суд розглянув і задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, і за клопотанням представника позивача 19.02.2018 року призначив по справі посмертну судово-психіатричну експертизу. На період виконання ухвали суду про призначення експертизи провадження по справі було зупинено.

На виконання вимог експерта про надання додаткових доказів суд 11.05.2018 року відновив провадження по справі, надалі виніс ухвалу про витребування доказів і після виконання ухвали, 02.08.2018 року удруге направив до експертної установи ухвалу суду про призначення експертизи для виконання.

08.04.2021 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи. 17.05.2021 року підготовче судове засідання було закрите і справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Григор`єв В.В. позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов не визнали.

Судом встановлено:

ОСОБА_5 і ОСОБА_1 з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Дітей від цього шлюбу сторони не мають. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис про смерть №2719, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. 20 вересня 2014 року ОСОБА_5 розпорядився належним майном і уклав заповіт на користь дітей від першого шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Заповіт нотаріально посвідчено і зареєстровано в реєстрі за № 1106.

Сторона позивача, посилаючись на положення ч.1ст.255 ЦКУ , вимагає визнати заповіт недійсним. На обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на такі докази: висновок судово-психіатричних експертів №280, складений 24.06.2016 року експертами Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування. Згідно з висновком експертів « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом був абсолютно нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання договору дарування земельної ділянки від 15.07.2014 року»; заповіт від 21.11.2013 року, укладений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_5 станом на 2014-105 роки, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.12.2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, яким позов ОСОБА_2 задоволено з підстав, визначених ч.1 ст.225 ЦК України.

Відповідачі, не визнаючи позов ОСОБА_1 , стверджували, що їх батько ОСОБА_5 був людиною похилого віку, страждав на гіпертонію, скаржився на хворе серце, останні роки погано бачив, погано ходив, але станом на день укладання заповіту 20.09.2014 року психічних розладів здоров`я не мав і розумів значення своїх дій, міг ними керувати.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України позивачу належить довести неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За клопотанням позивачевої сторони суд по даній справі призначив посмертну судову психіатричну експертизу з питань : чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у момент укладання заповіту 20.09.2014 року психічними розладами здоров`я, якщо так, то якими; чи здатний був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у момент укладання заповіту 20.09.2014 року за станом свого здоров`я усвідомлювати свої дії та їх значення при укладанні та підписанні заповіту.

Судово-психіатричні експерти на виконання ухвали суду склали 08.07.2020 року висновок за №310, де зазначили наступне: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , у момент складання та підписання заповіту 20 вересня 2014 року на будь-який хронічний стійкий психічний розлад , функціональний розлад психіки , порушення фізіологічних процесів в організмі не страждав, виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді « органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу (змішаного ґенезу), без змін особистості, порушень волі та критики», які за ступенем впливу на його вольові , критичні та когнітивні функції не досягли хворобливого рівня, та не позбавляли і не обмежували його у здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання та підписання заповіту 20 вересня 2014 року.» (а.с.207).

Судові експерти досліджували не тільки матеріали даної цивільної справи, а і роздруківку судового засідання Очаківського міського районного суду Миколаївської області по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування (додаток до матеріалів справи).

Висновок судово-психіатричних експертів сторона позивача не оспорювала, будь-яких доказів, що спростовують висновок експертів до суду не надала.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд «підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними ( постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 204/5127/16-ц (провадження № 61-35824св18), від 27 червня 2018 року у справі № 308/15679/14-ц (провадження № 61-12358св18), від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18), від 10 липня 2019 року у справі № 1527/19998/12).

У даному випадку, позивач не довела належними доказами факт неспроможності ОСОБА_5 у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 20.09.2014 року.

З урахуванням вищевикладеного позов ОСОБА_1 є недоведеним.

Керуючись ст.ст.259,261-263,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського обласного апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 01.06.2021 року.

Суддя Калашнікова О. І.