ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Суми

Справа №591/1612/21

Номер провадження 22-ц/816/1612/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бороха Валерія Миколайовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 25 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1988 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 30 жовтня 2001 року.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1996 року сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/5 частки кожний. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - повнолітні діти позивачки та ОСОБА_5 - спільний повнолітній син сторін по справі, які у квартирі на даний час не зареєстровані, а утримання їх часток у спільній квартирі також здійснюється позивачкою.

Позивач зазначає, що починаючи з жовтня 2001 року, відповідач переїхав до іншого постійного місця проживання, за спірну квартиру не сплачував, внаслідок чого станом на 2001 рік за несплату комунальних послуг за квартиру утворилася заборгованість, розмір якої був біля 40000 грн, яку позивачка погасила самостійно.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 жилим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 до цієї квартири та передачі йому ключів від неї.

28 липня 2020 року відповідач був вселений до квартири державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та йому були передані ключі від цієї квартири. Починаючи з липня 2020 року, відповідач був також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, починаючи з дати вселення, відповідач жодного разу не сплатив за користування житлово-комунальними послугами, якими постійно користується.

Крім того, за час відсутності відповідача у квартирі всі витрати з утримання квартири та витрати за користування послугами тепло-електро- постачання несла позивачка в повному обсязі, у тому числі й за відповідача, тому вважає, що зазначені витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі, пропорційній його частці у спільному майні.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь витрати за сплачені спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 15645 грн 80 коп.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 18 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплачені спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 5927 грн 52 коп.

В іншій частині позову відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Борох В.М. посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не доведено належними доказами, що саме вона сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги, а не інші співвласники.

Крім того, з наданих копій оборотних відомостей ТОВ «Сумитеплоенерго», ПРБП «Рембуд» та ТОВ «Енера Суми» вбачається, що існують борги зі сплати комунальних послуг, тобто сама позивачка не виконала обов`язку зі сплати комунальних послуг за користування квартирою, а отже у неї відсутнє право зворотної вимоги до ОСОБА_2 .

Вказує, що судом не враховано, що відповідно до довідки про склад сім`ї №14.03-08/37211 від 17 травня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована лише позивачка, що виключає висновок суду про те, що вартість житлово-комунальних послуг визначалась обслуговуючими організаціями за відповідними нормативами, виходячи із загальної площі квартири, тобто ОСОБА_2 повинен сплачувати за житлово-комунальні послуги, у той період, коли він не проживав у квартирі та не був зареєстрований в ній.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Щербак С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє відповідача, як співвласника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані обслуговуючими організаціями, є правильним та таким, що відповідає правовій позиції Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку та її представника адвоката Щербак С.В., які заперечують проти доводів апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_2 , а також ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а. с. 12).

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 27 лютого 2020 року зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 жилим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передачі йому ключів від неї (а. с. 8-9).

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача витрат за житлово-комунальні послуги, які були сплачені позивачкою за період з 01 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року.

Так, за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 52085 грн 26 коп. (а. с. 16-23, 32).

За послуги з утримання жилого будинку, надані ПРБП «Рембуд» за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2015 року по 30 серпня 2020 року було сплачено 8798 грн 43 коп. (а. с. 24-28, 33).

Згідно з довідкою нарахувань та оплат по активній електроенергії ТОВ «Енера Суми» за особовим рахунком № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 1528 грн 80 коп. (а. с. 30-31).

Крім того, з доданих до позовної заяви копій квитанцій від 14 вересня 2020 року вбачається, що позивачкою були сплачені витрати КП «Міськводоканал» за послуги з постачання холодної води у сумі 60 грн, за водовідведення у сумі 60 грн, ТОВ «Сумигаз Збут» за постачання природного газу у сумі 10 грн та ТОВ «Сервісресурс» за вивезення твердих побутових відходів у сумі 30 грн (а. с. 32-33).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , як співвласник квартири, має нести витрати на її утримання, а саме зі сплати житлово-комунальних послуг. Однак, ураховуючи, що позивач, знаючи про обов`язок інших співвласників брати участь в утриманні спільного майна, звернулась до суду з позовом 11 березня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому відповідно до норм ст. 267 ЦК України задоволенню підлягають вимоги в межах трирічного строку, який передував зверненню до суду з даним позовом, тобто за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року. Зокрема, за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 4317 грн 78 коп., за послуги з утримання жилого будинку в сумі 1271 грн 98 коп., за послуги з електропостачання в сумі 305 грн 76 коп., послуги з водопостачання та водовідведення, газопостачання, вивезення твердих побутових відходів, оплачених згідно квитанції від 14 вересня 2020 року в сумі 6 грн, що відповідає 1/5 частці у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, та складає 5927 грн 52 коп.

Проте, повністю погодится з присудженою судом першої інстанції до стягнення грошовою сумою не можна, так як при її визначенні судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього ( ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, яка була чинною на час виникнення оспорюваних відносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами встановлений також у п. 5 ч. 2 ст. 7 діючого Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, відповідно до наведених норм матеріального права, підставою для задоволення вимоги стягнення коштів на утримання спільного майна, є виконання співвласником солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . На виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року відповідач 11.06.2020 року зареєстрував місце свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 38), а 28 липня 2020 року був вселений до квартири.

Як пояснила позивачка в судовому засіданні апеляційного суду, відповідач дійсно не проживав в спірній квартирі до моменту його вселення на виконання рішення суду. Також пояснила, що по квартирі послуги з водопостачання, газопостачання та вивезення твердих побутових відходів нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, оскільки лічильники з водо та газопостачання в квартирі відсутні.

Отже відповідач, як співвласник вказаної квартири, повинен виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки, навіть у разі не проживання в спірній квартирі, зокрема оплачувати послуги з опалення квартири та обслуговування будинку та прибудинкової території. Проте в період, коли відповідач не проживав і не був зареєстрований в квартирі, він не користувався послугами з електропостачання, водопостачання та підігріву води, які не є обов`язковими для утримання квартири, а тому не повинен відшкодовувати позивачці витрати на ці послуги.

Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував та помилково стягнув з відповідача оплачені позивачкою послуги з електропостачання та підігріву води за період, коли відповідач не був зареєстрований та не проживав в спірній квартирі.

На підтвердження оплати комунальних послуг ОСОБА_1 надано оборотну відомість ТОВ «Сумитеплоенерго» про сплату за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, оборотну відомість ПРБП «Рембуд» про сплату за послуги з утримання жилого будинку, довідку нарахувань та оплат по активній електроенергії ТОВ «Енера Суми» та копії квитанцій про сплату КП «Міськводоканал» за послуги з постачання холодної води та водовідведення, ТОВ «Сумигаз Збут» за постачання природного газу, ТОВ «Сервісресурс» за вивезення твердих побутових відходів.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не доведено сплату саме нею за спожиті житлово-комунальні послуги, а не іншими співвласниками, оскільки до червня 2020 року в квартирі була зареєстрована тільки позивачка на її ім`я відкриті особові рахунки про оплату комунальних послуг. Докази про оплату комунальних послуг іншими співвласниками квартири в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, відповідач не повинен сплачувати за житлово-комунальні послуги, у той період, коли він не проживав у квартирі та не був зареєстрований в ній, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не проживання ОСОБА_2 у квартирі, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та факт відсутності його реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не звільняє відповідача, як співвласника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які необхідні для утримання належного йому майна, а саме: опалення квартири та витрати по утриманню будинку та прибудинкової території.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1/5 частка витрат за сплачені житлово-комунальні послуги у межах позовної давності, про яку було заявлено відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме: 3065 грн 55 коп. за послуги з централізованого опалення за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року, гарячого водопостачання за період з липня по вересень 2020 року; 1271 грн 98 коп. за послуги з утримання жилого будинку у розмірі за період з 01 березня 2018 року по 30 серпня 2020 року, 32 грн (24 грн + 2 грн + 6 грн) за послуги з постачання холодної води та водовідведення, послуги за постачання природного газу, та за вивезення твердих побутових відходів, сплачені позивачкою у вересня 2020 року. Щодо послуг з електропостачання, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки Ѕ частина коштів 40 грн, сплачених нею за ці послуги в серпні 2020 року, оскільки у вказаний період в квартирі проживали тільки позивачка та відповідач.

Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, зменшенню до 4409 грн 53 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бороха Валерія Миколайовичазадовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 серпня 2021 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплачені житлово-комунальні послуги у розмірі 4409 грн 53 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина