КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/5538/20 Головуючий у суді першої інстанції - Коренюк А.М. Номер провадження № 22-ц/824/5349/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , та до ОСОБА_6 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) та просили суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до якого виділитиу користування: ОСОБА_3 ізольовану кімнату жилою площею 12,5 кв.м., ОСОБА_4 - ізольовану кімнату жилою площею 12,0 кв.м., ОСОБА_1 - ізольовану кімнату жилою площею 10,1 кв.м., ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_5 - ізольовану кімнату жилою площею 18,2 кв.м.; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

Вимоги позову мотивували тим, що на підставі ордеру № 23286 серії Б, виданого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва 18 квітня 1986 року ОСОБА_7 надано право на вселення на сім`ю із п`яти осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 у квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., та яка розташована в багатоповерховому та багатоквартирному будинку, і складається із 4-х житлових кімнат, кожна із яких площею: 18,2 кв.м., 10,1 кв.м., 12,5 кв.м., 12,0 кв.м., відповідно, та є окремими/ізольованими.

Зазначали, що наразі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 померли та на даний час у квартирі зареєстровані п`ять осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , її неповнолітній чин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також її старший син ОСОБА_6 .

Позивачі вказували, що спірна квартира не приватизована, а сторони, як співмешканці квартири, не дійшли згоди щодо порядку користування нею, у зв`язку з чим між ними виникають непорозуміння, зокрема, щодо оплати комунальних платежів, а тому позивачі були змушені звернутись до суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату жилою площею 12,5 кв.м., ОСОБА_4 , - ізольовану кімнату жилою площею 12,0 кв.м., ОСОБА_1 - ізольовану кімнату жилою площею 10,1 кв.м., ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_5 - ізольовану кімнату жилою площею 18,2 кв.м.; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишено у спільному користуванні мешканців квартири. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 420,40 грн - судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що представником відповідачів ОСОБА_10 було порушено права відповідачів, оскільки ним заявлено клопотання про повернення зустрічної позовної заяви та визнано первісні позовні вимоги, однак адвокат не мав таких повноважень відповідно до договору про надання правничої допомоги, а отже ним порушено житлові права ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_5 . Вказано, що судом першої інстанції порушено право відповідачів на правничу допомогу, оскільки після телефонної розмови із представником ОСОБА_10 відповідач ОСОБА_1 дізналась, що її адвокат не буде приймати участь у засіданні, що відбудеться 28 січня 2021 року, подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Однак, зазначене клопотання судом було проігнороване та винесено оскаржуване рішення.

Апелянт вказує, що судом було встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано п`ятеро осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , проте фактично в даній квартирі проживають шестеро осіб, окрім сторін ще й чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 . Після укладення шлюбу у серпні 1993 року подружжя стало проживати у вказаній квартирі. Дана обставина не досліджувалась судом при ухваленні рішення, оскільки відповідачі були позбавлені права надати пояснення по суті справи, надати докази та отримати професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі вказано, що відповідачі не заперечують проти встановлення порядку користування квартирою, однак заперечують проти встановлення порядку користування, який встановлено оскаржуваним рішенням, оскільки такий порядок порушує їх права. Посилаючись на норми ст. 374 ЦПК України, апелянт просить суд скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та ухвалити нове, яким: виділити в спільне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлові кімнати площею 18,2 кв.м. та 12,5 кв.м.; виділити у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлові кімнати площею 12,0 кв.м. та 10,1 кв.м., підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Мєстєчкіної О.І.,відповідно до якого вважає рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною і необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Представник позивачів - Мєстєчкіна О.І. вважає такими, що не відповідають дійсності посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а також, що дії представника відповідачів адвоката Ковальського О.Б. нібито порушили права довірителів, так як він відповідно до договору про надання правничої допомоги не мав повноважень просити суд повернути зустрічну позовну заяву та подавати заяву про визнання первісного позову. Так, згідно п.2.1 Договору про надання правничої допомоги від 11 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальським О.Б.(а.с.127) та п.2.1. Договору про надання правничої допомоги від 11 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_6 та адвокатом Ковальським О.Б.(а.с.128), юридичну допомогу адвокат надає у відповідності з порядком, визначеним сторонами, на підставі Конституції України та чинного законодавства з усіма правами, наданими заявнику, позивачу, відповідачу та третій особі, в тому числі з правом підпису та подання позовної заяви та інших документів. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитись від позову, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії процесу, що свідчить про те, що адвокат діяв в межах наданих йому повноважень.

Посилання ж апелянта на проігнороване клопотання ОСОБА_1 від 28 січня 2021 року про відкладення розгляду справи адвокат Мєстєчкіна О.І. сприймає критично, оскільки із даного клопотання не зрозуміло хто його подав та підписав, а сторони були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в засідання не з`явились.

У відзиві також зазначено, що одним із доводів апелянта є те, що фактично у спірній квартирі проживає не п`ять, а шість осіб. Разом з тим, у суді першої інстанції даному факту не було надано жодних доказів. Відповідно до витягу з інформаційної системи «Реєстр територіальної громади м. Києва» від 24 листопада 2020 року (а.с.141, 142) чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у спірній квартирі не зареєстрований, ніхто із мешканців квартири не давав згоди на його вселення та проживання, а копія свідоцтва про шлюб не є доказом його проживання у спірній квартирі.

Окрім того, представник позивачів приводить у відзиві розрахунки метражу житлової площі, що перейдуть у користування сторонам в обох запропонованих сторонами варіантах порядків користування квартирою, та звертає увагу, що варіант, запропонований позивачами та зазначений в оскаржуваному рішенні, призводить до збільшення житлової площі відповідачів на 5,7 кв.м., а також не створює жодній із сторін побутових незручностей. Тоді як варіант, що пропонують відповідачі, призводить до суттєвих незручностей для позивачів, оскільки останні будуть позбавлені можливості сушити одяг після прання, адже виходи і на лоджію, і на балкон залишаться у користуванні відповідачів. Також вважає за доцільне, щоб у позивачів були у користуванні кімнати, що розташовані на одній стороні квартири, тобто згідно оскаржуваного рішення суду.

При апеляційному розгляді справи відповідачка у справі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, змінивши порядок користування квартирою, в частині кімнати 12.5 кв.м. надавши її користування її сім`ї, яка складається із чотирьох осіб, а кімнату площею 10.1 кв.м. та кімнату 12.0 кв.м. передати у спільне користування позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Представник позивачів у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Мєстєчкіної О.І. заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила суд залишити апеляційну скарзі без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків викладених в рішенні суду. Вважає доводи відповідачів щодо необхідності врахування при вирішенні вказаного спору щодо встановлення порядку користування квартирою прав чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_6 необґрунтованими , оскільки останній не зареєстрований у вказаній квартирі, а судом першої інстанції обґрунтовано не враховувалися його права на окрему житлову площу у вказаній квартирі. Також заперечує доводи відповідачки в частині виділу у спільне користування позивачів двох кімнат 12.0 кв.м. та 10.1 кв.м., оскільки вони заявили самостійні вимоги щодо окремих кімнат та не просили у спільне користування житла.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78, 5 кв.м, житловою площею 52, 8 кв.м, розташована в багатоповерховому та багатоквартирному будинку, складається із 4 - х житлових кімнат, кожна із яких площею: 18,2 кв.м, 10,1 кв.м, 12,5 кв.м., 12,0 кв.м, відповідно, та є окремими/ізольованими (а.с.11-12).

Вказана квартира знаходиться у користуванні сторін відповідно до житлового ордеру № 23286 серії Б, виданого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва 18 квітня 1986 року, ОСОБА_7 на сім`ю із п`яти осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (а.с.11).

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 померли й вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Також матеріалами справи підтверджено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п`ятеро осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.142).

Також судом встановлено, що дана квартира не приватизована.

Між сторонами виникала конфліктна ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з урахуванням жилої площі квартири - 52, 8 кв.м (а.с.12), кількості зареєстрованих членів сім`ї - 5 (а.с.142), на кожного із них припадає по 10,56 кв.м жилої площі (52,8 кв.м : 5 = 10,56 кв.м), що не погіршить житлові права сторін, а також не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін і не викличе необхідність постановки їх на облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов, а також з метою уникнення конфліктних ситуацій в родині, враховуючи право осіб на житло, суд приходить до висновку, що встановлення порядку користування квартирою за умови відведення у користування ОСОБА_3 ізольованої кімнати жилою площею 12,5 кв.м., ОСОБА_4 , - ізольованої кімнати жилою площею 12,0 кв.м., ОСОБА_1 - ізольованої кімнати жилою площею 10,1 кв.м., ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_5 - ізольованої кімнати жилою площею 18,2 кв.м., а підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишено у спільному користуванні мешканців квартири, то вказаний порядок не порушуватиме житлові права її користувачів.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції квартира АДРЕСА_1 на час звернення до суду позивачів у справі не була приватизована та була віднесена до державного житлового фонду та на неї поширювалися правові норми, визначені Главою 2 Житлового кодексу Української РСР.

Зокрема, згідно до ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (ч.1 ст.48 ЖК УРСР).

Крім того, відповідно до положень статті 104 ЖК УРСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Правила, встановлені частиною першою цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав приміщення не у зв`язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів.

Так, судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_1 й сторони не можуть дійти згоди у позасудовому порядку.

Так, позивачі по справі просили встановити наступний порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити: ОСОБА_3 ізольовану кімнату жилою площею 12,5 кв.м., ОСОБА_4 - ізольовану кімнату жилою площею 12,0 кв.м., ОСОБА_1 - ізольовану кімнату жилою площею 10,1 кв.м., ОСОБА_6 та неповнолітньому ОСОБА_5 - ізольовану кімнату жилою площею 18,2 кв.м.; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

Позивачі по справі зазначають, що вказаний порядок користування квартирою не порушуватиме права відповідачів, призводить до збільшення житлової площі відповідачів на 5,7 кв.м., оскільки відповідачі фактично користувалися кімнатами 10.1 в.м. та 12.5 кв.м., а також не створює жодній із сторін побутових незручностей.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1995 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що в силу ст.104 ЖК ( 5464-10 ) суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 2 Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міської ради профспілок № 582 від 15 липня 1985 року «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень у Українській РСР» (зі змінами), встановлено, що громадяни визнаються, такими, що потребують поліпшення житлових умов, які мають жилу площу до 7, 5 кв. м включно на кожного члена родини.

Враховуючи вказані положення закону, а також розмір жилої площі квартири АДРЕСА_1 - 52,8 кв.м, суд першої інстанції правомірно зазначив, що запропонований позивачами порядок користування квартирою не погіршить житлові права сторін, а також не призведе до штучного погіршення житлових умов.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи відповідачів щодо передачі у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлових кімнат 10.1 м.2 та 12.0 м.2 , оскільки це суперечитиме заявленими позивачами вимогам ( позивачі не просили виділити у спільне користування кімнат, а вимоги кожного із позивачів є окремими ОСОБА_3 - 12.5 кв.м., ОСОБА_4 12.0 кв.м.).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції на основі всебічно досліджених обставин справи ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу того, що представником відповідачів ОСОБА_10 було порушено права відповідачів, оскільки ним заявлено клопотання про повернення зустрічної позовної заяви та визнано первісні позовні вимоги, однак адвокат не мав таких повноважень відповідно до договору про надання правничої допомоги, а отже ним порушено житлові права ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_5 , то слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2020 року представник відповідачів по справі - ОСОБА_10 подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову, відповідно до якої вказано, що у відповідності до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідачі по справі визнають позов в повному обсязі (а.с.126).

Крім того, як вбачається із протоколу судового засідання від 17 листопада 2020 року, представник ОСОБА_10 був присутнім в судовому засіданні, а також заявив вказане клопотання про визнання позову (а.с.132).

Так, в матеріалах справи міститься ордер серії КС №159298 від 14 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_10 має право на представлення інтересів ОСОБА_1 в Дарницькому районному суді міста Києва (а.с.44), ордер серії КС №159299 від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_10 має право на представлення інтересів ОСОБА_6 в Дарницькому районному суді міста Києва (а.с.98), а також копія договору про надання правничої допомоги №1321/10-992 від 11 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , копія договору про надання правничої допомоги №1321/10-993 від 16 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с.127-128).

Так, відповідно до положень п.2.1. вказаних договорів про надання правничої допомоги №1321/10-992 від 11 вересня 2020 року та №1321/10-993 від 16 вересня 2020 року, передбачено, що юридичну допомогу адвокат надає у відповідності з порядком, визначеним сторонами, на підставі Конституції України та чинного законодавства з усіма правами, наданими заявнику, позивачу, відповідачу та третій особі в тому числі з правом підпису та подання позовної заяви та інших документів (а.с.127-128).

Відповідно до положень статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до положень ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Так, згідно із ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Системний аналіз вказаних положень закону, а також матеріалів справи дає підстави для висновку, що представник відповідачів ОСОБА_10 мав діючі повноваження щодо представлення інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 й ним було подано заяву про визнання позову на підставі наданих повноважень, що передбачено укладеними договорами про надання правничої допомоги №1321/10-992 від 11 вересня 2020 року та №1321/10-993 від 16 вересня 2020 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що представник ОСОБА_10 мав які-небудь обмеження своїх повноважень у вчиненні певних процесуальних дій у даній справі. Вказані обмеження також не були визначенні в виданому ордері.

В матеріалах справи також відсутня заява відповідачів про припинення представництва або обмеження повноважень представника.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє вказані доводи апелянта щодо відсутності у представника ОСОБА_10 повноважень на подачу вказаної заяви про визнання позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у спірній квартирі проживає не п`ятеро осіб, а шестеро, то апеляційний суд керується наступним.

Так, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , станом на 24 листопада 2020 року зареєстровано п`ятеро осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.142).

Надана копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не є доказом автоматичного набуття ОСОБА_6 права користування житловою площею у вказаній квартирі, а сам по собі факт проживання у вказаній квартирі не створює для ОСОБА_6 правових підстав для реєстрації у вказаній квартирі, оскільки відповідно до положень визначених ч.1 ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачами до суду не було подано.

Таким чином, вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами цивільної справи.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 03 червня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв