МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1187/21
19 січня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
встановив:
У жовтні 2020 року Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (далі орган опіки та піклування МРА ОМР), який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, посилаючись на те, що відповідачі у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані його батьками.
Позивач зазначав, що мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але місце її проживання та місце проживання батька дитини ОСОБА_3 , невідоме.
Вказував, що 01 жовтня 2020 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло повідомлення у телефонному режимі від інспектора ювенальної превенції Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області, в якому зазначалось, що біля будинку №106 по вул. Мечникова перебуває жінка в неадекватному стані та поруч з нею знаходиться малолітня дитина. Жінку разом з дитиною було доставлено до Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції.
01 жовтня 2020 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради був здійснений негайний виїзд до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі, під час якого було встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поводила себе неадекватно та агресивно, вчиняла опір лікарям під час медичного огляду дитини, яка мала неохайний вигляд. Під час огляду малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у останнього була виявлена забійна рана чола.
01 жовтня 2020 року відповідно до п. п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року №585, було проведено оцінку рівня безпеки дитини та згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини було встановлено, що перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загрожує його життю та здоров`ю.
В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини, малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було направлено до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та з метою надання необхідної медичної допомоги.
07 жовтня 2020 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради №387/01-06 було прийнято розпорядження «Про невідкладене відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тимчасове влаштування малолітнього до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення», та відповідно до вимог ст. 170 СК України протягом доби було направлено супроводжувальний лист до Одеської місцевої прокуратури №2.
Посилаючись на порушення прав дитини, позивач просив суд відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських справ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 33-34).
Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 61-62).
Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє на підставі довіреності від 05 січня 2021 року, в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, згідно якої просив суд їх задовольнити, розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 72, 73).
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 49, 50, 51, 69, 70, 71).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 04 січня 2021 року, в судове засідання не з`явився, надала заяву про підтримання позовних вимог, згідно якої просила суд їх задовольнити, розглянути справу за її відсутністю (а.с. 74, 75).
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 170 Сімейного кодексу України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про відібрання дитини від матері без позбавлення їх батьківських прав. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13).
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебувають.
З матеріалів справи вбачається, що мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2020 року (а.с. 32).
Батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2020 року (а.с. 31).
Судом встановлено, що батьки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем своєї реєстрації не проживають, їх місце перебування невідоме.
Встановлено, що 01 жовтня 2020 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло повідомлення у телефонному режимі від інспектора ювенальної превенції Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеської області, в якому зазначалось, що біля будинку №106 по вул. Мечникова перебуває жінка в неадекватному стані та поруч з нею знаходиться малолітня дитина. Жінку разом з дитиною було доставлено до Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції.
01 жовтня 2020 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради був здійснений негайний виїзд до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі, під час якого було встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поводила себе неадекватно та агресивно, вчиняла опір лікарям під час медичного огляду дитини, яка мала неохайний вигляд. Під час огляду малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у останнього була виявлена забійна рана чола.
01 жовтня 2020 року відповідно до п. п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року №585, було проведено оцінку рівня безпеки дитини.
Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 01 жовтня 2020 року було встановлено, що проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьками загрожує його життю та здоров`ю. Дитина не забезпечена належними умовами та доглядом відповідно до віку (а.с. 17-26).
В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю дитини, малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був невідкладно доставлений до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та з метою надання необхідної медичної допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2020 року до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради про розгляд питання щодо невідкладного відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків (а.с. 9-10).
Встановлено, що на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради за №387/01-06 від 07 жовтня 2020 року «Про невідкладене відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та тимчасове влаштування малолітнього до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення», службою у справах дітей Одеської міської ради були здійснені заходи щодо негайного відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та малолітня дитина була тимчасово влаштована до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с. 6-8).
Протягом доби було направлено супроводжувальний лист до Одеської місцевої прокуратори №2 відповідно до вимог ст. 170 СК України.
В процесі судового розгляду було встановлено, що малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Як встановлено судом, відповідачі не піклуються про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своєї дитини, не цікавляться її навчанням та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в її утриманні та вихованні не приймають, як цього вимагає ст. 150 СК України, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Суд вважає, що позивач довів той факт, що сім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неблагополучна та у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі поки батьки не виправляться .
За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Отже, позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги відповідають інтересам малолітньої дитини.
Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до вимог ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини,
Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
При задоволенні позову щодо відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів.
У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).
Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини, а також стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 2522,40 грн., який позивачем при зверненні до суду сплачено не було, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1261,20 грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 170, 171 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
вирішив:
Позовні вимоги Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських справ.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеса, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23 лютого 1998 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 15 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Одеса, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23 лютого 1998 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.
Суддя: О.М. Сегеда