Справа № 495/1071/21
№ провадження 2/495/1512/2021
Ухвала

іменем україни

26 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у місті Києві про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП у місті Києві, в якому просить скасування арешт, звільнити з під арешту та зняти заборону з майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.; земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0217 та гаражу № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в м.Києві від 01.04.2011 ОСОБА_2 №02-20188.

Зміст та обґрунтування позову

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в м.Києві від 01.04.2011 року К.С. №02-20188 в рамках кримінальної справи був накладений арешт на все майно, що належить позивачу. Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 28.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році». Вирок суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 01.02.2017 року. На даний час арешт майна накладений постановою слідчого не скасований, що позбавляє позивача гарантованого права володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому майном.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання сторони по справі не зявились, повідомлялись, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, докази, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.2 ст.6 Конституції України, органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СУ ГУМВС України в м.Києві від 01.04.2011 року К.С. №02-20188 накладено арешт на майно позивача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.; земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0217 та гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Арешт на спірне нерухоме майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення позивача.

Вироком Дарницького районного суду м.Києва від 28.05.2015 року по справі №2602/1787/12 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.255 КК України та виправдано; визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та призначено покарання: ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць з конфіскацією майна; ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі стром на 7 років 1 місяць з конфіскацією майна. Звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 01.02.2017 року вирок Дарницького районного суду м.Києва від 28.05.2015 року по справі №2602/1787/12 - залишено без змін.

Проте, питання про зняття арешту з майна судом залишено невирішеним.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд вбачає, що дані спірні правовідносини виникли за дії Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Порядок накладення арешту на майно та його скасування врегульовано у статтях 126, 234 КПК України 1960 року.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України (в редакції від 1960 року), питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому ст.411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.90 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до ст.126 КПК України (в редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Згідно ст.170 КПК України (в редакції 2012 року), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.174 цього ж Кодексу, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Крім того, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Крім того, вищевказані вимоги узгоджуються з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України 2012 року, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Отже, у чинному КПК України 2012 року законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, а також відсутня заборона у вчиненні процесуальних дій з розгляду питань, які мали бути вирішені, але залишилися не вирішеними на етапі досудового провадження, закриття чи розгляду справи. Тобто помилки і недоліки, допущені у кримінальному провадженні, повинні виправлятися за тими ж правилами, тобто за правилами КПК України.

Чинним цивільним процесуальним законом не передбачено можливості такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Такий розгляд не може відбуватися за правилами позовного провадження, оскільки між посадовою особою, яка вчинила процесуальні дії у кримінальному провадженні, та особою, яка вважає, що цими діями порушено її права як власника, відсутній цивільний спір.

Слідчий, прокурор не претендують на спірне майно як учасники цивільних правовідносин, оскільки не є такими, не виступають і як представники держави, яка вважає себе власником майна, а виконували свої процесуальні повноваження, передбачені КПК України.

Тобто ці спори не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, питання про накладення та зняття арешту за кримінальним провадженням має вирішуватися саме в рамках такого провадження, зокрема законність накладення арешту в рамках кримінальної справи (провадження), або наявність чи відсутність підстав для зняття такого арешту, не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства. Суд при розгляді цивільної справи не може приймати з цього приводу рішення по суті питання (навіть й про відмову у задоволенні позову), оскільки таке рішення передбачає оцінку питань поза межами компетенції суду в рамках цивільного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 в позові посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року або КПК України 2012 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Проте, необхідно зауважити на те, що в даному випадку арешт було накладено слідчим на стадії досудового слідства в межах кримінальної справи відносно позивача, яка в подальшому була розглянута з постановленням вироку. Тобто, вказана правова позиція стосується інших підстав і обставин, а тому не можуть бути застосована в даному випадку, а питання щодо скасування арешту з належного позивачу майна має вирішуватись в порядку, встановленому КПК України.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України), а якщо провадження по такій справі було відкрите, суд на підставі п.1 ч.1ст.255 ЦПК України закриває провадження.

Зважаючи на наведені положення, провадження по даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.255 ч.1 п.1, 259, 352 ЦПК України, ст.ст.174, 368 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у цивільній справі №495/1071/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у місті Києві про скасування арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення.

Суддя Заверюха В.О.