ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3201/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_6.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного акціонерного товариства «БТА Банк», ОСОБА_2 , державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», третя особа: державний реєстратор державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - Відповідач-1, ТОВ «Кредитні ініціативи»), приватного акціонерного товариства «БТА Банк» (далі - Відповідач-2, ПАТ «БТА Банк»), ОСОБА_2 (далі - Відповідач-3, ОСОБА_2 ), державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - Відповідач-4, ДП «НДПІЗ»), третя особа: державний реєстратор державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 12.10.2006 року та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.01.2019 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позов обґрунтовує тим, що 12 жовтня 2006 року між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/04, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 425 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 12,5 % річних з терміном повернення не пізніше 12 жовтня 2026 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 12 жовтня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що з січня 2004 року по 29 березня 2012 року вони з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак згоди на укладення договору іпотеки від 12 жовтня 2006 року не давала, а тому вважає, що порушено її право як співвласника. Крім того, зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» при додачі документів державному реєстратору Мосійчук О.В. приховано відомості щодо зареєстрованих у квартирі малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушено права дітей.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір іпотеки від 12 жовтня 2006 року, укладений між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 , в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 12 жовтня 2006 року та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовлено. Заборонено вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

30 жовтня 2019 року через службу діловодства суду від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що при укладенні договору іпотеки ОСОБА_2 , як іпотекодержатель засвідчив, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки належить йому на праві власності на відсутні права будь-яких третіх сторін щодо предмету іпотеки (будь-якої частини). Крім того, зазначив, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2018 по справі № 753/6548/14, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім`єю набрало законної сили лише 19 листопада 2018 року, в той час як спірний договір іпотеки укладався 12 жовтня 2006 року.

23 січня 2020 року через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 , в якому він просив розглядати справу без його участі, по суті позовних вимог поклався на розсуд суду.

28 січня 2021 року від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшла заява про застосування строку позовної давності.

19 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 29.04.2021 року позивач не з`явився. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача заперечував проти відкладення розгляду справи. Суд, враховуючи думку представника відповідача, виходячи із строку розгляду справи, її стадії прийшов до висновку відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, в судовому засіданні, призначеному на 28.01.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що на момент укладення оспорюваного правочину 12 жовтня 2006 року єдиним власником предмету іпотеки був ОСОБА_2 , а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/04, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 425 000 доларів США на умовах цільового використання зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 12,5 % річних з терміном повернення не пізніше 12 жовтня 2026 року. Кредит надається на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 12 жовтня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.7 Договору іпотеки іпотекодавець заявляє та гарантує, що предмет іпотеки належить йому на праві власності; прав щодо нього у третіх осіб як в Україні, так і за її межами немає.

Пунктом 8.1.1. Договору іпотеки іпотекодавець заявляє і гарантує, що він має право від свого імені укладати цей Договір; має повне право на передачу в іпотеку всього предмету іпотеки; відсутні права будь-яких третіх сторін щодо предмету іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 29 березня 2012 року.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно із частиною 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Встановлено, що при укладенні договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки належить йому на праві власності. Осіб, які можуть претендувати на спільну власність щодо зазначеного майна, немає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_2 на момент укладення спірного правочину був єдиним власником предмету іпотеки, а рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу ухвалено 18 вересня 2018 року майже за дванадцять років після укладення іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв`язку з укладенням вказаного договору, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду , яка висловлена в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 296/10167/14-ц, постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року у справі №6-33 цс 11 та постанові від 7 листопада 2011 року №6-44 цс 11.

Щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 222.01.209 (індексний номер 45152646) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та запису № 29947623 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.01.2019 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» слід зазначити наступне.

12 жовтня 2006 року між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/04, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 425 000 доларів США. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 12 жовтня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки.

03 квітня 2014 року між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу від 03.04.2014.

Відповідно до умов укладеного договору факторингу ПАТ «БТА Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором № 010/04 від 12.10.2006, укладеним між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_2 .

Одночасно з цим, на підставі Договору про передачу прав за іпотечними договорами від 03.04.2014, укладеним між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права іпотеко держателя за Договором іпотеки від 12.10.2006.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 010/04 від 12.10.2006, ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержателем задоволено свої грошові вимоги до ОСОБА_2 шляхом набуття права власності на відповідний предмет іпотеки згідно положень ст.37 Закону України «Про іпотеку».

17 січня 2019 року державним реєстратором Мосійчук О.В. проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер:000), а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на факт незаконного позбавлення її права власності та приховування при подачі документів державному реєстратору Мосійчук О.В. відомостей щодо зареєстрованих у квартирі малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушено права дітей.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 вказаного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 даного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, чинного на момент прийняття рішення про державну реєстрацію, державна реєстрація прав проводиться за заявою шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

Судом встановлено, що при зверненні ТОВ «Кредитні ініціативи» до державного реєстратора, ним було надано наступні документи: кредитний договір від 12.10.2006, договір іпотеки (дублікат) від 12.10.2006, договір факторингу, статут ТОВ «Кредитні ініціативи»; копія договору про передачу прав за іпотечними договорами від 03.04.2014; повідомлення про порушення основного зобов`язання (відповідно до ст.ст.33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку») та копії конверта, опису, повідомлення про вручення.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи», як особа, до якої перейшло відповідне право вимоги за кредитним та іпотечним договором, на підставі укладеного договору факторингу, звернувся із заявою до державного реєстратора про здійснення ним державної реєстрації його права власності на іпотечне майно, при цьому надавши усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом вказаної реєстраційної дії.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог та відмовою у задоволенні позову по суті, підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає.

Посилання позивача, що станом на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» в квартирі були зареєстровані малолітні діти, що вимагало дозволу (згоди) органу опіки та піклування судом до уваги не приймається, оскільки Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закон України «Про охорону дитинства» в частині вимоги отримання згоди органів опіки та піклування від батьків стосується інших правовідносин, зокрема при вчиненні ними правочинів щодо майна, право власності або право користування якими мають діти, однак ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право власності на спірну квартиру на підставі положень ст.37 Закону України «Про іпотеку», надавши при цьому державному реєстратору вичерпний перелік документів, визначений п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову, заходи забезпечення позову належить скасувати.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 572, 575, 578, 203, 215 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 15, 57-60, 88, 212-215 Цивільно- процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного акціонерного товариства «БТА Банк», ОСОБА_2 , державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», третя особа: державний реєстратор державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 09.09.2019 року, якою заборонено вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на праві власності.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 08.10.2019 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на праві власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.05.2021.

Суддя О.Р. Лужецька