Справа № 939/152/21
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2021 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного підприємства «Дентіс» в особі керівника Трушиної Вероніки Василівни про стягнення коштів отриманих за договором купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася фізична особа підприємець ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , приватного підприємства «Дентіс» в особі керівника Трушиної Вероніки Василівни про стягнення коштів отриманих за договором купівлі-продажу.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на стоматологічне обладнання, що знаходиться у позивача в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , а саме на: стоматологічну установку «А-dec» - «Перформер», в склад якої входить стіл лікаря № F823393, блок плювальниці № G835572, крісло № D800331; стоматологічний рентгенівський апарат «MINRAY» фірми SOREDEX, в склад якого входить випромінювач № 1000819, пульт управління № І1205928; стерилізатор TAU STERIL 200 № 3/12610; опромінювач бактерицидний «ФІОЛЕТ ТО4» № FD 8025012LS; камеру для зберігання стерильних виробів «ПАНМЕД» № НОМЕР_1 . Заява обґрунтована тим, що 30 жовтня 2015 року між ПП «Дентіс» в особі директора ОСОБА_3 (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця вказане стоматологічне обладнання, а покупець прийняв це обладнання та оплатив його вартість у розмірі 120000 грн. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Витребувано на користь ОСОБА_2 стоматологічне обладнання PERFORMER III в кількості одна одиниця, в склад якого входить крісло (№ D800331) (зі штучної шкіри, кольору Sage, 4 програми), автоклавуючий стоматологічний пістолет, 2 пневмовихода М4, слюновідсмоктувач, хірургічний відсмоктувач, система чистої води, стіл лікаря (№F823393), блок плювальниці (№G835572). Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог. У решті рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року залишено без змін. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що оскільки за рішенням суду у позивача витребувано вказане майно, то відповідачі по справі повинні відшкодувати позивачу витрати понесені ним відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року у розмірі 120000 грн. Необхідність накладення арешту на вказане стоматологічне обладнання позивач обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України і статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову(ст.156, ст.158 ЦПК України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до позовної заяви та додатків до неї, між позивачем та відповідачами виник спір щодо стягнення грошових коштів, сплачених позивачем за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, укладеним між ПП «Дентіс» в особі директора Трушиної В.В. та ФОП ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 30 жовтня 2015 року між ПП «Дентіс» в особі директора ОСОБА_3 (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця вказане вище стоматологічне обладнання, а покупець прийняв це обладнання та оплатив його вартість у розмірі 120000 грн. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року (справа № 360/1706/19) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнано недійсним договір купівлі-продажу стоматологічного обладнання, укладений 30 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Дентіс» в особі директора ОСОБА_3 . Витребувано на користь ОСОБА_2 з незаконного безпідставного володіння ФОП ОСОБА_1 стоматологічне обладнання, що знаходиться в приміщенні будинку АДРЕСА_1 : стоматологічне обладнання PERFORMER III в кількості одна штука, в склад якого входить крісло (№ D800331) (зі штучної шкіри, кольору Sage, 4 програми), автоклавуючий стоматологічний пістолет, 2 пневмовихода М4, слюновідсмоктувач, хірургічний відсмоктувач, система чистої води, стіл лікаря (№F823393), блок плювальниці (№G835572).

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу стоматологічного обладнання, укладеного 30 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Дентіс» в особі директора ОСОБА_3 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог. У решті рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року залишено без змін.

Позивач вважає, що оскільки за рішенням суду у неї витребувано вказане майно, то відповідачі по справі повинні відшкодувати позивачу витрати, понесені нею відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, у розмірі 120000 грн. У зв`язку з чим просить накласти арешт на вказане стоматологічне обладнання, яке за твердженням позивача знаходиться у неї, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане стоматологічне обладнання , позивач у заяві не навела доводів про необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову. Позивачем також не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Слід також зауважити, що, як зазначено ОСОБА_1 , стоматологічне обладнання, на яке позивач просить накласти арешт, знаходиться у позивача. А тому, накладення арешту на вказане стоматологічне обладнання за заявою позивача може унеможливити виконання рішення суду у справі № 360/1706/19, яким витребувано на користь ОСОБА_2 з незаконного безпідставного володіння ФОП ОСОБА_1 вказане стоматологічне обладнання.

Оскільки зазначене стоматологічне обладнання не є спірним майном, щодо якого подано позов, зважаючи на те, що позивачкою не надано належного обґрунтування та достатніх доказів того, що відповідачі вчиняють реальні дії, спрямовані на зменшення своїх активів, та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, суд вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного підприємства «Дентіс» в особі керівника Трушиної Вероніки Василівни про стягнення коштів отриманих за договором купівлі-продажу - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 22 січня 2021 року.

Суддя М. Герасименко