Справа № 333/1452/21
Провадження № 2/333/1909/21
рішення

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Дерев`янко І.О.,

представника третьої особи Тарасенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу № 333/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи - відділ «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що відповідач є батьком останніх, спільне життя позивача з відповідачем не склалося, стосунки припинилися, ОСОБА_2 повністю зник з життя позивача та їхніх доньок. Відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно,починаючи з 11.08.2020 року і до повноліття дітей. У ОСОБА_2 є заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільних доньок, а саме у період з серпня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 22 677,56 грн. Відповідач своїх доньок не утримує, як батько не піклується про стан здоров`я, моральне, фізичне, психічне виховання, духовний розвиток дітей, не цікавиться матеріально-побутовим забезпеченням доньок, а також не навідує їх, тривалий час з доньками не спілкується, не маючи до цього поважних підстав і причин, не відвідує батьківські збори та не приймає участі в організації шкільних навчально-виховних заходів. Позивач неодноразово зверталася до відповідача за допомогою, пропонувала навідувати доньок, спілкуватися з ними, проявляти свою любов та піклування, однак у відповідь відповідач у грубій формі зазначив, що це проблеми лише позивача, жодної допомоги надавати не збирається. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню, догляду та утриманню своїх доньок, з якими не бачився декілька років.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 року відкрито провадження у цивільній справі № 333/4452/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання.

02.07.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позов до нього про позбавлення батьківських прав не визнає, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки він тривалий час працює в іншому регіоні, за межами м. Запоріжжя та Запорізької області. Так, 24.02.2015 році він прийнятий на посаду головного державного інспектора відділу митної вартості та класифікації товарів митний пост «Гоптівка» Харківської митниці ДФС. З 25.02.2016 році він працював на посаді головного державного інспектора митного пост «Щербаківка» Харківської митниці ДФС. 16.12.2019 році він зарахований на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби. 27.02.2020 року прийнятий на посаду старшого державного інспектора відділу оформлення № 3 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби. З 04.08.2020 року обіймав посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-вантажний» Одеської митниці Держмитслужби. З 25.08.2020 року працював у Слобожанській митниці ДФС на митному посту «Гоптівка», 30.12.2020 року звільнений. 04.06.2021 році він прийнятий на посаду головного державного інспектора відділу митної вартості та класифікації товарів митний пост «Плетенівка» Слобожанської митниці ДФС. Через удалене розташування місця роботи, відповідач не має об`єктивної можливості постійного навідування доньок. Крім того, у зв`язку з неприязними стосунками з позивачем, він фактично усунутий від спілкування з дітьми, однак сподівається в подальшому на безпосередню участь у їх вихованні та утриманні. Він відчуває почуття любові до доньок. Його батьки, які проживають поруч з позивачем та онуками, також фактично позбавлені можливості спілкування з ними через небажання цього позивачем з причини безпідставних неприязних відносин. Дані обставини давали підстави відповідачу вважати, що спроба спілкування з дітьми під час його приїзду до м. Запоріжжя закінчиться сваркою з позивачем в присутності доньок, що могло б нашкодити їх психологічному стану та сформувати негативне ставлення до нього. Однак він не залишає надію налагодження стосунків в майбутньому. Крім того, він приймав участь у утриманні доньок, а саме, в якості сплати коштів на їх утримання здійснював поштові грошові перекази на ім`я позивача. Наразі дані відомості та документи надані державному виконавцю для перерахунку заборгованості за аліментами. У позові не наведено обставин, які б свідчили про те, що він не бажає спілкуватися з доньками та брати участь в їх вихованні.

Ухвалою суду від 14.05.2021 року змінено неналежну третю особу - орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, на належну третю особу - відділ «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року закрито підготовче судове засідання, залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 , батька відповідача.

22.07.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що з травня 2012 року позивач та відповідач перебували у стосунках притаманних шлюбу, планували народження дитини. Після настання вагітності стосунки між ними змінилися, відповідач відкрито заявляв позивачу, що дитина заважатиме його планам по життю. На повідомлення того, що позивач чекає на двійню, відповідач кинув трубку та жодних пояснень такої реакції не надав. Підтримки від відповідача та його батьків не було, матеріальної допомоги у процесі вагітності позивач від них не отримувала. Донька ОСОБА_5 народилася з фізичним дефектом, розщепленням піднебіння. Матір відповідача наполягала залишити ОСОБА_5 у родильному будинку, тобто відмовитися від доньки. З жовтня 2013 року відповідач та його батьки перестали спілкуватися з позивачем, не цікавилися життям доньок та онучок. У січні 2014 року відповідач повернувся до позивача та доньок, однак 08.03.2014 року пішов від них і з цього часу власної ініціативи до доньок не проявляв. Позивач періодично у телефонному режимі запрошувала його до дітей і він декілька разів приймав запрошення та навідував дочок. 20.08.2014 року був останній раз, коли відповідач бачив своїх доньок, у день їх народження. Матеріальну допомогу відповідач надавав донькам нерегулярно. У вересні 2017 року ОСОБА_5 здійснена операція по видаленню аденоїдів. У грудні 2017 році ОСОБА_5 здійснена операція по виправленню дефекту розщеплення піднебіння. Ці медичні втручання та післяопераційне лікування були здійсненні за рахунок позивача та її батьків. Відповідач та його батьки участі не приймали, станом здоров`я дитини не цікавилися. Батьки відповідача були стурбовані про наявність у онучки дефекту, навіть сумнівались щодо батьківства їхнього сина і зробили у тайному порядку тест ДНК. З 2019 року матеріальну допомогу відповідач надавати перестав повністю, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Відповідач надав свою згоду на виїзд дітей закордон на відпочинок та оздоровлення, однак після цього перестав виплачувати аліменти, вважаючи напевно, що грошових коштів позивач не потребує. Позивач не вважає віддалене місце проживання та місце роботи відповідача підставою не бачитись з доньками, не приймати активну участь у їх житті. Відповідач мав можливість бачити дітей хоча б один-два рази у місяць у зв`язку з віддаленістю роботи, як і мав можливість у телефонному/відеорежимі спілкуватися/бачитися з доньками, дізнаватися про їх успіхи, здоров`я та обставини життя, мав можливість надсилати подарунки донькам з будь-якого іншого міста України, що відповідно свідчило б про його наміри підтримувати зв`язок, приймати участь, однак жодного із зазначеного відповідач не здійснював. ОСОБА_2 з припиненням відносин з позивачем, припинив відносини і з доньками. При цьому позивач не заперечувала щодо участі батька у житті дітей. Відповідач як батько самоусунувся від виховання та утримання дітей, викресливши їх зі свого життя, зайнявши позицію «не бачить дітей - не має обов`язків». Станом на сьогодні, в період судового процесу, відповідач з дітьми також не бачився і не спілкувався.

Позивач і її представник в судовому засіданні позов підтримали і просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив. Також зазначила, що з 20.08.2014 року і до теперішнього часу відповідач жодного разу дітей не бачив, не телефонував їм і навіть не намагався з ними зустрітися. Вона ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми не чинить, а навпаки неодноразово запрошувала його до спілкування з доньками і просила брати участь у їхньому вихованні.

Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання жодного разу не з`явився, доказів поважності причин неявки до суду не надав. Його представник - адвокат Пацалюк Р.В. у судовому засіданні, яке відбулося 04.10.2021 року, проти позову заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що батько дітей любить, не спілкується з ними, у зв`язку з тим, що працює за межами Запорізької області, планує бачитися з дітьми у майбутньому, чекає доки діти підростуть і зможуть його розуміти і з ним спілкуватися. 26.10.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача про те, що відповідач надіслав йому заяву, в якій вказав, що з 26.10.2021 року він відзиває його як свого представника від участі у цій справі.

Третя особа - ОСОБА_3 , будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання жодного разу не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - відділ «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем створені всі належні умови для виховання доньок. Відповідач до органу опіки з будь-яких питань, зокрема, з приводу створення позивачем йому перешкод у спілкуванні з дітьми, не звертався.

Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 18.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 112 від 18.09.2013 року (а.с. 9).

Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 18.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 111 від 18.09.2013 року (а.с. 9 зворотна сторона).

Діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13-15).

Відповідно до інформації від 29.09.2021 року, наданої Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2021 року становить 14 265,78 грн.

На підставі інформації, наданої 03.03.2021 року Балабинським навчально-виховним комплексом «школа І-ІІІ ступенів - гімназія «Престиж» Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_5 навчається у 1-Б класі. Мати приділяє достатньо уваги вихованню доньок, постійно відвідує батьківські збори та консультації з вчителями, цікавиться шкільним життям ОСОБА_5 , розвиває в повній мірі здібності дитини та є активною діячкою батьківського комітету. Батько дитини не виявив зацікавленості навчальними досягненнями доньки, батьківські збори жодного разу не відвідував (а.с. 16).

Відповідно до інформації, наданої 03.03.2021 року Балабинським навчально-виховним комплексом «школа І-ІІІ ступенів - гімназія «Престиж» Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі. Мати приділяє достатньо уваги вихованню доньок, постійно відвідує батьківські збори та консультації з вчителями, цікавиться шкільним життям ОСОБА_7 , розвиває в повній мірі здібності дитини та є активною діячкою батьківського комітету. Батько дитини не виявив зацікавленості навчальними досягненнями доньки, батьківські збори жодного разу не відвідував (а.с. 16 зворотна сторона).

Згідно з інформацією вих. № 12 від 02.03.2021 року, наданою Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 172 «Кришталевий» Запорізької міської ради Запорізької області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 відвідували дошкільний навчальний заклад з 22.09.2015 року по 31.08.2021 року. За весь цей період батька дітей ОСОБА_2 в дошкільному закладі ніколи не бачили, завжди приводила та забирала дітей тільки мати, ОСОБА_1 (а.с. 17 зворотна сторона).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою позивача, ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, ОСОБА_10 , який є батьком позивача, кожен окремо, пояснили суду, що малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 . Батько дітей - ОСОБА_2 , з 2014 року з дітьми не спілкується, з цього часу жодного разу з ними не бачився, хоча знає де вони проживають і навчаються. Про стан здоров`я, їх розвиток, успіхами у навчанні не цікавиться. Матеріальну допомогу на утримання дітей надає нерегулярно і в невеликому розмірі. Батьки відповідача також не беруть участі у вихованні внучок, ніяким чином з ними не спілкуються. Позивач не перешкоджає ОСОБА_2 у спілкування з доньками, оскільки він не виявляє навіть бажання до цього.

З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх покази об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судовому засіданні суду повідомили, що батька ніколи не бачили, знають його лише за фотокарткою, яку дала їм матір. Жодного разу він з ними не зустрічався і не спілкувався, не телефонував, до дитячого садочку та до школи не приходив, подарунків не надсилав.

Як вбачається з висновку голови Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки і піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не цікавиться їх інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком, тривалий час не спілкується з ними.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач протягом тривалого часу (приблизно 7 років) свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не спілкується з ними навіть у телефонному режимі, не піклується про стан їхнього здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі. Діти батька не пам`ятають, він не вітав їх з днем народження, з новорічними святами. Доказів того, що позивач якимось чином створювала йому перешкоди для спілкування з дітьми, відповідачем не надано. Пояснення позивача з цього приводу мають протилежний зміст. У ОСОБА_2 була можливість цікавитися життям дітей та приймати участь в їхньому вихованні, але він самоусунувся від неї. Діти протягом шести років відвідували дошкільний навчальний заклад, зараз навчаються у школі, за бажанням батько міг цікавитись їхніми досягненнями і навчанням в цих закладах. Відповідач повинен був сприймати свою відповідальність нарівні з матір`ю за життя, здоров`я дітей та докладати зусиль до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньок. Посилання відповідача на те, що він немає змоги спілкуватися з дітьми через його знаходження у зв`язку із роботою за межами Запорізької області, суд не бере до уваги, оскільки він знаходився на території України і за сім років мав можливість приїхати до м. Запоріжжя, де зустрітися з доньками, або хоча б їм телефонувати. Більше того, протягом восьми місяців, коли справа знаходилась в провадженні суду, відповідач не намагався зустрітися з дітьми або будь-яким іншим чином поспілкуватися з ними, поцікавитись їхнім життям, станом здоров`я, навчанням.

Суд вважає недостатнім доказом виконання своїх батьківських обов`язків перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів, сплата ним аліментів. Оскільки такі виплати були не систематичними та не достатніми для потреб дітей. Крім того, одне тільки матеріальне утримання дітей не може вважатись належним виконанням батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує повноцінної участі батька в житті доньок.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дітей, але є недостатнім для збереження батьківських прав щодо доньок. Роль батька не може зводитись до пасивного спостерігання за життям дітей. У судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для реалізації ОСОБА_2 його батьківських обов`язків, що спричинили неналежне піклування про дітей з підстав, що не залежать від відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому в цій справі питання про стягнення аліментів не розглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 130, 133, 137, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи - відділ «Служба у справах дітей» Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3 , - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 17 листопада 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик