ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/672/19

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/42/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Ічнянська міська рада Чернігівської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року (місце ухвалення м. Ічня, дата складання повного рішення 14.09.2020) у справі за позовом ОСОБА_3 до Ічнянської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним. В обгрунтування позову посилався на те, що його тітка по лінії матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час свого життя заповіла усе належне їй майно позивачу. У 2017 році ОСОБА_1 звернувся до Ічнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і випадково дізнався, що існує ще один заповіт від 17.08.2016 складений в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , жінки брата позивача, та посвідчений в с. Заудайка секретарем виконкому Задунайської сільської ради Прохою Катериною Михайлівною. Такий заповіт не відповідає чинному законодавству, та є нікчемним. Позивач посилається на те, що у заповіті зазначено, що він складений в с. Заудайка Ічнянського району Чернігівської області, натомість в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за № 25 зазначено місце вчинення нотаріальної дії АДРЕСА_1 . Таким чином, секретарем виконкому Заудайської сільської ради Прохою К.М. в заповіт та посвідчувальний напис внесено завідомо неправдиві відомості про місце його складання та посвідчення про що 18.04.2019 внесені відомості до ЄРДР. Крім того, заповіт складений секретарем виконкому Заудайської сільської ради Прохою К.М., яка не мала права складати та посвідчувати заповіт в м. Ічня. Секретарем не було роз`яснено заповідачу зміст статті 1307 ЦК України, та не зазначено про це в тексті заповіту, не записано заповіт до алфавітної книги обліку заповітів, якої взагалі немає в Заудайській сільській раді. Таким чином заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

В позові ОСОБА_1 просить визнати нікчемним заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений секретарем виконкому Заудайської сільської ради Прохою Катериною Михайлівною 17.08.2016 за № 25.

Рішенням Ічнянського районного суду від 04.09.2020 позовні вимоги ОСОБА_3 до Ічнянської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним задоволено повністю. Заповіт, складений 17.08.2016 ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , що посвідчений секретарем виконкому Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області та зареєстрований у реєстрі за № 25, визнано нікчемним. Стягнуто із ОСОБА_2 та Ічнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768, 40 грн. В частині стягнення судових витрат за правничу допомогу ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що заповіт був посвідчений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, в зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 04.09.2020, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраними доказами.

Заявник у скарзі посилається, що за життя ОСОБА_4 17.08.2016 було складено заповіт на випадок своєї смерті розпорядилася усім своїм майном, де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_2 , цим самим відмінила раніше складений нею заповіт від 10.06.2013 складеного на племінника ОСОБА_1 .

Зазначає, що заповідач ОСОБА_4 останній час тяжко хворіла, була прикута до ліжка і не могла самостійно переміщатись, тобто постійно потребувала стороннього догляду, який здійснювала заявниця ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком, який є її племінником, тому заповідач ОСОБА_4 вирішила змінити заповіт для чого просила запросити до неї нотаріуса м. Ічня Чернігівської області для складання заповіту, так як самостійно не могла це зробити. Звернувшись до нотаріусів, які обслуговують м. Ічня та Ічнянський район для вчинення нотаріальних дій, було отримано відмову у зв`язку з перебуванням нотаріусів у щорічній відпустці та їх заміщень не має, та було рекомендовано звернутися до будь-якої сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, які уповноважені на складання та посвідчення заповітів. На підставі чого для складання заповіту ОСОБА_2 звернулась до Заудайської сільської ради, та 17.08.2016 о 11-00 год. секретар Проха К.М. на підставі рішення від 12.01.2011 Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області «на вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» посвідчила заповіт складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , та внесла до реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування запис про те, що заповіт в зв`язку з хворобою ОСОБА_4 посвідчений вдома АДРЕСА_1 за № 25, що вказує на певну виняткову особливість посвідчувального напису. 28.02.2017заповіт було внесено до Спадкового реєстру за № 60304548. Заявник посилається, що спірний заповіт відповідає формі та його посвідченню.

Місцевим судом не досліджено повноваження секретаря виконкому Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області Прохи Катерини Михайлівни на вчинення нею нотаріальних дій.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду від 04.09.2020 без змін. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, та безпідставність апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від Ічнянської міської ради Чернігівської області подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 10 т. 1), яка за час свого життя 10.06.2013 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області, реєстр № 1061, яким заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3 (а.с. 9 т. 1).

17.08.2016 за час свого життя ОСОБА_4 було складено інший заповіт, посвідчений секретарем виконкому Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області Прохою К.М., реєстр № 25, яким заповіла усе належне їй майно ОСОБА_2 (а.с. 8 т. 1).

Заповіт внесено до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (а.с. 5-7 т. 1).

Матеріали справи містять відомості Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Міністерства юстиції України, з яких вбачається, що у 2016 році по Ічнянському районному нотаріальному округу здійснювали свою діяльність приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Варзагер Л.Ф. та Ічнянська районна державна нотаріальна контора (завідувач Варзагер С.В.). 17.08.2016 зазначені нотаріуси перебували у відпустках.

На період відпустки завідувача Ічнянської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 виконання обов`язків по вчиненню нотаріальних дій по обслуговуванню населення Ічнянського району було покладено на працівників Борзнянської районної державної нотаріальної контори.

Приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Варзагер Л.Ф. перебував у відпустці з 08.08.2016 по 31.08.2016 без заміщення, оскільки строк перебування у відпустці (зупинення діяльності) менше строку визначено статтею 29-2 ЗУ «Про нотаріат», який є обов`язковим для укладення договору про заміщення з іншим приватним нотаріусом.

Нотаріальні дії, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування передбачені статтею 37 Закону.

Повідомлено, що заміщення державного (приватного) нотаріуса посадовою особою органу місцевого самоврядування чинним законодавством не врегульоване, та здійснювати заміщення між цими суб`єктами не є можливим (а.с. 153-154, 162, 174-175 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт був посвідчений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, в зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив визнати заповіт нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Однак, у разі невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з оспоренням та невизнанням іншими особами шляхом вказівки в резолютивній частині судового рішення про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Такий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 686/23484/17 (провадження № 61-47750св18).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про нотаріат", у редакції чинній на час посвідчення заповіту, визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат", у редакції чинній на час посвідчення заповіту, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За змістом статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; адміністративно-територіальна одиниця - це область, район, місто, район у місті, селище, село; представницький орган місцевого самоврядування - це виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

З урахуванням наведених норм представницький орган місцевого самоврядування наділяється правом представляти інтереси територіальної громади відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно із статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до підпункту 5 пункту "б" частини першої статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Таким чином, орган місцевого самоврядування уповноважений посвідчувати заповіти (крім секретних) осіб, які належать до територіальної громади, інтереси якої представляє цей орган місцевого самоврядування. Частинами шостою та восьмою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Як встановлено судом першої інстанції до відання виконкому цієї сільської ради не віднесено здійснення нотаріальних дій в м. Ічня Чернігівської області, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що секретар виконкому Проха К.М. на вчинення нотаріальних дій не мала повноважень на посвідчення 17 серпня 2016 року заповіту ОСОБА_4 .

Також встановлено, що в період з 01 серпня 2016 року по 01 вересня 2016 року виконання обов`язків по обслуговуванню населення Ічнянського району Чернігівської області по вчиненню нотаріальних дій було покладено на працівників Борзнянської районної державної нотаріальної контори у зв`язку з перебуванням завідувача Ічнянської районної державної нотаріальної контори Варзагера С.В. у відпустці (а.с.153-154 т. 1).

Належних і допустимих доказів на спростування зазначених обставин матеріали справи не містять, не містять посилання на наявність таких доказів і апеляційна скарга.

З врахуванням наведеного, оскільки встановлено та не заперечується сторонами, що постійне місце проживання та реєстрація заповідача було м. Ічня, де утворено державний нотаріальний округ та на період відсутності виконання обов`язків по обслуговуванню населення Ічнянського району Чернігівської області по вчиненню нотаріальних дій було покладено на працівників Борзнянської районної державної нотаріальної контори, що свідчить про відсутність у заповідача перешкод звернутись за вчиненням нотаріальних дій щодо посвідчення заповіту до нотаріуса та відсутності підстав посвідчення заповіту секретарем виконавчого комітету, до членів територіальної громади якої не належала заповідач.

З врахуванням наведеного не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо нікчемності правочину доводи, що не досліджено повноваження секретаря виконкому Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області Прохи К.М. на вчинення нею нотаріальних дій, яка відповідно до Рішення Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 12.01.2011 наділена повноваженнями на вчинення нотаріальних дій (а.с. 223-224 т. 1).

Не є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги, що вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування на ім`я ОСОБА_2 було зумовлено хворобою ОСОБА_4 , що потребувало посвідчення його вдома АДРЕСА_1 за № 25, що вказує на певну виняткову особливість посвідчувального напису, як і посилання, що 28.02.2017 заповіт було внесено до Спадкового реєстру за № 60304548 та, що спірний заповіт відповідає формі та його посвідченню.

Таким чином, на підставі викладеного вище суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 01.02.2021.

Головуючий Судді: