Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1911/21

Провадження № 2/126/746/2021

"24" листопада 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , уточнивши свої позовні вимоги, звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 06.05.2021 року, мотивуючи позов тим, що 06.05.2021 року відповідач позичив у нього кошти у сумі 22100 (двадцять дві тисяч сто) доларів США, зобов`язавши сь їх повернути у строк до 07.06.2021 року, в зв`язку з чим написав розписку про отримання цих коштів. В обумовлений угодою строк відповідач не повернув йому кошти та відмовляється повертати їх у поза судовому порядку. Він вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом здійснення телефонних переговорів з відповідачем, проте це не принесло позитивного результату. ОСОБА_2 кошти не повернув. Відтак у поза судовому порядку даний спір вирішити не можливо. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 06.05.2021 року еквівалентну 22234 (двадцять дві тисячі двісті тридцять чотири) долари 42 (сорок два) центи США, що складається з неповернутої позики у розмірі 22100,00 дол. США; трьох процентів річних у розмірі 134,42 дол. США та становить на день подачі позову до суду 592447 грн. 24 коп. (п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста сорок сім грн. 24 коп.). Судові витрати просить покласти на відповідача.

Представник позивача - адвокат Орлов О.Є. в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує в повному обсязі з підстав викладених у ньому, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Судом установлено, що 06.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якого відповідач позичив у позивача кошти у сумі 22100 (двадцять дві тисячі сто) доларів США, зобов`язавши сь їх повернути у строк до 07.06.2021 року, в зв`язку з чим написав розписку про отримання цих коштів, що в свою чергу підтверджується розпискою від 06.05.2021 року підписаною відповідачем власноруч.

Ні 07.06.2021 року, ні станом на день подачі позову до суду, а саме 25.08.2021 року, відповідач борг не повернув та на неодноразові звернення позивача повернути кошти не реагує, чим порушує виконання свого зобов`язання.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою даної статті зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Норми ст.ст. 509, 623, 625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також, ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови про отримання відповідачем коштів у позивача із зобов`язанням їх повернення, визначення строку повернення та дати отримання коштів, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_2 ..

Як вбачається із матеріалів справи відповідач досі не виконав умови договору позики від 06.05.2021 року, зокрема, не повернув суму боргу в розмірі 22100 доларів США.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Велика Палата ВС у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Також при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком 3 % річних від простроченої суми заборгованості наданим позивачем та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за порушення виконання зобов`язання по вказаному договору позики від 06.05.2021 року в розмірі 134,42 доларів США. Формула розрахунку цієї суми наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, де вказано, що «... 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)».

Прострочення зобов`язання розпочалося 08.06.2021 року, сума боргу складає 22100,00 дол. США, за період з 08.06.2021 року по 20.08.2021 року включно минуло 74 дні. Тобто 22100,00 дол. США х 74 день х 3 :100 : 365 = 134,42 дол. США.

Станом на 19.08.2021 року, вказана сума в еквіваленті згідно офіційного курсу валют становить 592447,24 грн., де 1 дол. США = 26,6455 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу, який становить на день подачі позову до суду 592447 грн. 24 коп. (п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста сорок сім грн. 24 коп.), яка є еквівалентною 22234 (двадцять дві тисячі двісті тридцять чотири) долари 42 (сорок два) центи США, що складається з неповернутої позики у розмірі 22100,00 дол. США та трьох процентів річних у розмірі 134,42 долари США.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи ціна позову становить 592447 грн. 24 коп. а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір складає 5924 грн. 47 коп., що становить 1 відсоток від ціни позову.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом, в додатку до позовної заяви, надав копію пенсійного посвідчення на його ім`я № НОМЕР_1 від 13.04.2017 року з якого вбачається, що він є інвалідом 2-ої групи, і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь держави складає 5924 грн. 47 коп..

Керуючись ст.ст. 10-13, 19, 76-80, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 510, 524-527, 530, 533, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) борг у розмірі 592447 грн. 24 коп. (п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста сорок сім грн. 24 коп.) за договором позики від 06.05.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 5924 грн. 47 коп. судового збору на користь Державної судової адміністрації України (вул. Липська 18/5 м. Київ, 01601 ) отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. Г. Рудь