печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 60155788 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-246/11,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 60155788 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-246/11.

Заява обґрунтовувалась тим, що ухвала суду від 27.08.2020 ґрунтується саме на наявності невиконаного зобов`язання боржником, а не на ухиленні боржника від виконання зобов`язання, що з огляду на вимоги законодавства України та судову практику не може бути достатньою підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та обмеження права особи на свободу пересування. Божник не ухиляється від виконання рішення, а навпаки, вживає заходи, направлені на виконання рішення суду. В межах виконавчого провадження боржником здійснюється сплата заборгованості частково на депозитний рахунок приватного виконавця, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Згідно з частиною шостою статті 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Сторони та виконавець в судове засідання не з`явились, про розгляд заяви неодноразово повідомлялись належним чином. Представник заявника подав заяву про вирішення питання за його відсутності.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. знаходиться виконавче провадження № 60155788 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 2-246/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по договору позики від 09.04.2009 в розмірі 995370 грн, суму з урахуванням індексу інфляції за ввесь час прострочення в розмірі 255 151 грн.32 коп. та неустойку в розмірі 3 000 000 грн., 1700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2020 подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорту - задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань у виконавчому провадженні № 60155788 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 2-246/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по договору позики від 09.04.2009 в розмірі 995 370 грн, суму з урахуванням індексу інфляції за ввесь час прострочення в розмірі 255 151 грн.32 коп. та неустойку в розмірі 3 000 000 грн., 1700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження боржником здійснюється сплата заборгованості частково на депозитний рахунок приватного виконавця, зокрема за меморіальним ордером від 21 грудня 2019 року № 1052718 та квитанцією від 05 жовтня 2021 року № 0.0..1.

Оскільки боржником поступово вживаються заходи щодо погашення заборгованості, то відсутні підстави стверджувати про його ухилення від виконання рішення суду, та відповідно тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 353, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № 60155788 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-246/11 - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року № 757/13460/20-ц у виконавчому провадженні № 60155788 з примусового виконання виконавчого листа № 2-246/11, виданого на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Вовк