Справа № 461/1076/19 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2301/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Н.О. Шеремети, Р. П. Цяцяка

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

14.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача борг за договором позикив розмірі 7 289 доларів США, що, згідно курсу валюти у Національному банку України станом на 27.09.2018 року становить 205 914 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., за умовами якого позивач позичив відповідачці 5000 доларів США, за курсом НБУ на день укладання даного договору зі строком погашення до 23 вересня 2006 року. ОСОБА_1 отримала зазначену суму грошей у іноземній валюті ( доларах США) до підписання даного договору. 04.09.2006 року до п.1 Договору позики від 13 вересня 2005 року були внесені зміни щодо суми позики та строків його повернення, зокрема зазначено що позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 35350 гривень, що є еквівалентом 7000 доларів США терміном до 04.09.2010 року. 02.09.2008 року до п.1 Договору позики від 13 вересня 2005 року було внесено зміни, згідно яких позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 35350 гривень, що є еквівалентом 7289 доларів США терміном до 04.092008 року. Станом на момент звернення з позовом до суду відповідач позики не повернула, чим порушила умови договору.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7289,00 доларів США боргу, що становить в еквіваленті 205 914,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500,00 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що згідно договору позики від 13.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. за реєстровим № 2988, позикодавець передав належні йому грошові кошти, а позичальник ( ОСОБА_1 ) прийняла грошові кошти у сумі 25 250 грн., що еквівалентно 5000 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору. Зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що нею отримано кошти в гривнях, що випливає з договору позики. Вважає, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, які б свідчили про отримання нею грошових коштів в іноземній валюті. Крім того, вважає, що ОСОБА_2 звернувся до суду з пропуском строку позовної давності та не надав суду доказів поважності причин пропуску такого. Зазначає, що вона. як відповідач у справі, скористалася своїм правом, передбаченим ст. 267 ЦПК України, та подала заяву про застосування до спірних правовідносини строку позовної давності. Однак, така судом була не врахована. Оскільки строк позовної давності минув, позивач не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, а вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про визнання нею боргу, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про поновлення строку позовної давності та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд з метою дотримання розумних строків розгляду справи вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 13 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. за реєстровим № 2988.

Згідно п. 1 договору позики від 13 вересня 2005 року позикодавець ( ОСОБА_2 ) передав належні йому особисто грошові кошти, а позичальник ( ОСОБА_1 ) прийняла грошові кошти в сумі 25 250 гривень, що еквівалентно 5 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору, терміном до 23.09.2006 року без нарахування процентів за користування позикою.

Встановлено, що ОСОБА_1 отримала від позивача зазначену у п. 1 договору позики від 13 вересня 2005 року суму грошей у іноземній валюті (доларах США) до підписання даного договору.

Згідно п. 6 договору позики зміни та доповнення до даного договору вностяься шляхом укладення додаткових договорів, що є невід`ємною частиною даного договору та нотаріально посвідчуються.

04 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору позики від 13 вересня 2005 року, за умовами якого сторони домовилися внести зміни до договору позики, виклавши п.1 Договору позики від 13 вересня 2005 року у наступній редакції: «позикодавець ( ОСОБА_2 ) передав належні йому особисто грошові кошти, а позичальник ( ОСОБА_1 ) прийняла грошові кошти в сумі 35 350 гривень, що еквівалентно 7 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору, терміном до 04.09.2008 року без нарахування процентів за користування позикою».

Зазначений договір між позивачем та відповідачкою про внесення відповідних змін було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. 04 вересня 2006 року за реєстровим № 2050.

Таким чином, згідно внесених змін, відповідачка, не повертаючи попередньо позиченої суми, додатково позичила у ОСОБА_2 ще 2000 (дві тисячі) доларів США, тобто сума позичених ОСОБА_1 коштів становила 7000 доларів США.

02 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору позики від 13 вересня 2005 року зі змінами від 04 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. за реєстровим № 2201.

Згідно п.1 зазначеного договору сторони домовилися внести зміни до договору позики від 13 вересня 2005 року зі змінами від 04 вересня 2006 рок, виклавши п. 1 зазначеного договору у наступній редакції: «позикодавець ( ОСОБА_2 ) передав належні йому особисто грошові кошти, а позичальник ( ОСОБА_1 ) прийняла грошові кошти в сумі 35 350 гривень, що еквівалентно 7 289 доларів США за курсом НБУ на день укладення даного договору, терміном до 04.09.2010 року без нарахування процентів за користування позикою».

Судом встановлено, що відповідачем не оспорювалися умови зазначених договорів, від ОСОБА_1 не надходило пропозицій укладення договорів на інших умовах або пропозицій внесення інших змін до укладених договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2010 року позивач надіслав відповідачу заяву, в якій просив останню виконати умови договору позики від 13.09.2005 року зі змінами від 04.09.2006 року та від 02.09.2008 року у добровільному порядку та повернути йому ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в сумі 55 357 грн, що еквівалентно 7908 доларів США за курсом НБУ.

Відповідач не виконала свого зобов`язання за договором позики, своєчасно не повернула суми позики, що підтверджується договорами та визнається самою відповідачкою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що зобов`язання за договором позики у встановлений строк не виконані, у зв`язку з чим сума позики в розмірі 7 289 доларів США, що, згідно курсу валюти у Національному банку України станом на 27.09.2018 року становить 205 914 грн. 00 коп., підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Загальна позовна давність, згідност.257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем по справі подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 23-24).

Представником ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку позовної давності (а.с. 34-35).

Вирішуючи питання про поважність пропуску позовної давності, суд першої інстанції підставно взяв до уваги те, що позивач є особою похилого віку 1939 року народження, після укладення договору виїхав на постійне місце проживання в Німеччину, неодноразово нагадував відповідачці про повернення суми позики, очікував на повернення зазначених коштівта відповідачка обіцяла повернути позичену суму, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду за захистом свого права.

Враховуючи, що рішення суду повинно бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_2 не у доларах США не заслуговують на увагу, оскільки з врахуванням того, що єдиною грошовою одиницею в Україні є національна валюта - гривня, у нотаріально посвідчених договорах отримана за договорами позики сума коштів не могла бути зазначена в доларах США, та могла була виражена в гривні в еквіваленті до долара США.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: Н. О. Шеремета

Р. П. Цяцяк