Єдиний унікальний номер 341/1878/21
Номер провадження 2/341/872/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 листопада 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Остапчук Б. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув заочно в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

встановив:

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживає та прописаний у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно належить йому як спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_5 . Окрім нього в цьому будинку реєстровані відповідачі - його колишня дружина та син, але у ньому не проживають більше трьох років. Жодного зв`язку у нього з ними немає. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачам право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові. При цьому підтвердив, що відповідачі протягом тривалого часу у спірному будинку не проживають і місце їх проживання йому не відоме. Просив позов задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом оголошення про виклик осіб на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України ( а. с. 19-20).

Отже, відповідачі вважаються повідомленими належним чином.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачів, оскільки відповідачі повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку, проти чого не заперечив позивач.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Суд установив, що позивачу належить будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до змісту копії заповіту від 04 жовтня 2018 року посвідченого у виконкомі Більшівцівської селищної ради ОТГ в с. Кінашів, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_1 (а. с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 10 червня 2021 року, серії НОМЕР_1 , мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 02 вересня 2021 року, який виданий Більшівцівською селищною радою, підтверджується те, що відповідачі зарестровані за адресою по АДРЕСА_1 , однак тривалий час не проживають за вказаною адресою (а. с. 10).

Копією виписки із заочного рішення суду від 03 лютого 2016 року підтверджується, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано (а. с. 11).

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Так, статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідачі відсутні у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у цьому житловому приміщенні, перешкоджають позивачу належним чином використовувати свої права власника на це житло, то ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування житловим приміщенням. Та обставина, що крім позивача зареєстровані відповідачі, обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки суд достовірно встановив, що відповідачі за адресою по АДРЕСА_1 , не проживають, не сплачують коштів за житлово-комунальні послуги, не ведуть з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачами права користування спірним житлом немає. Реєстрація відповідачів у цьому житловому будинку створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном, збільшуючи витрати на утримання житла, чим порушує права позивача як власника.

Таким чином, наявні підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ