02.06.2021 Справа № 756/1611/21
Унікальний номер справи 756/1611/21
Номер провадження 2/756/3216/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю представника позивача - Мірошниченко О.В. ,

представника відповідача - Мельник Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про зміну формулювання наказу про переведення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мірошниченко О.В., звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому, після збільшення позовних вимог в редакції від 12 березня 2021 року просить суд: визнати дії Київського Національного Університету ім. Тараса Шевченка (надалі - КНУ ім. Т. Шевченка) неправомірними та зобов`язати КНУ ім. Тараса Шевченка змінити формулювання наказу № 08-2707 від 28.10.2020 року, виклавши його в такій редакції: « ОСОБА_2 , доктора юридичних наук, професора, Заслуженого юриста України, завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права перевести з 01.11.2020 року на посаду професора кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інститу права на умовах діючого трудового Контракту № 66 від 05.06.2019 року, з посадовим окладом 17088,89 грн. (за рахунок загального фонду освіта), із збереженням раніше встановлених доплат за науковий ступінь - 25%, за вчене звання - 33%, надбавки за вислугу років (стаж педагогічної роботи) - 30%, надбавка за почесне звання - 20%, у зв`язку з реорганізацією кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права. Підстава заява ОСОБА_2 від 13.08.2020 року»; стягнути з КНУ ім.Тараса Шевченка на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 56 750 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 18.06.2020 р. наказом ректора № 407-32 від 19.06.2020 р. створено Інститут права КНУ ім. Тараса Шевченка, як структурний підрозділ університету. Наказом ректора № 443-32 від 01.07.2020 р. здійснено реорганізацію, ліквідацію та створення нових структурних підрозділів Інституту права, у тому числі ліквідовано кафедру нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури (п. 7 наказу).

Представник позивача зауважує, що ОСОБА_2 працює на посаді професора кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права Київського національного університету ім. Тараса Шевченка на підставі Контракту № 66, укладеного з КНУ ім. Т.Шевченка від 05.06.2019 р. строком на п`ять років, строк дії якого закінчується 2024 року.

В листопаді 2020 р. позивачу стало відомо, що 28.10.2020 р. Наказом № 08-2707 від 28.10.2020 р. за підписом першого проректора з навчальної роботи ОСОБА_3 , позивача, як завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права переведено з 01.11.2020 року на посаду професора кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права до проведення конкурсу на цю посаду, у зв`язку з реорганізацією кафедри нотаріального виконавчого процесу і адвокатури.

Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, таким що порушує її права на працю, гарантовані мені Конституцією та державою. Формулювання викладені в Наказі вважає протиправними, просить суд їх змінити та неправомірність дій відповідача спричинила моральних страждань.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2021 року справа передана на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, у порядку ст. 178 ЦПК України, засобами електронного зв`язку 27 квітня 2021 року від представника відповідача КНУ ім.Т.Шевченка Мельник Т.М. надійшов відзив на позовну заяву.

В мотивування поданого відзиву представник зазначає, щовідбулася не реорганізація чи зміна назви кафедри, як стверджує позивач, а саме ліквідація кафедри на якій позивач обіймала посаду завідувача. Скорочення штату працівників, надавало право роботодавцю застосувати до позивача та інших працівників положення п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З метою дотримання прав працівників, посади яких скорочувалися, роботодавцем здійснено процедуру працевлаштування, визначену ст. 49-2 КЗпП України до новоствореної кафедри. У зв`язку із чим, позивачу запропоновано вакантну посаду професора. Трудові правовідносини позивача на попередній посаді завідувача кафедри юридичного факультету, припинені, а відтак укладений контракт № 66 від 05.06.2019 р., розірваний на підставі пункту 5.2.3. Між сторонами з 01.11.2020 року розпочалися нові трудові відносини, предметом яких є виконання ОСОБА_2 роботи за посадою професор кафедри.

Представник відповідача у поданому відзиві зауважує, що відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, окрім іншого, професорів, укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Посилаючись на ту обставину, що кафедра нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права КНУ ім. Тараса Шевченка є новоствореною кафедрою, тому і посади, що утворилися на ній, є новими, а отже вакантними, а тому мають заміщатися на умовах конкурсу. Через те, що переведення позивача на посаду професора відбувалося в листопаді, тобто посеред навчального року, а проведення конкурсу потребує тривалого часу, відповідно до положення ч. 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачена можливість зарахувати науково-педагогічного працівника на посаду до проведення конкурсу з проведенням такого конкурсу до кінця навчального року. Тому вважає формулювання наказу № 08-2707-04 від 28.11.2020 р. у частині «до проведення конкурсу на цю посаду», є таким, що відповідає вимогам законодавства.

Вважає, що позивач не підтверджує належними та допустимими доказами незаконності дій відповідача та голослівно стверджує про грубе, тривале, систематичне порушення її трудових прав та завдання їй моральної шкоди. Позивач працевлаштована відповідачем на ту посаду, на яку вона бажала, як особисто зазначає в позовній заяві, вчасно та в повному обсязі отримує заробітну плату, має належні умови праці, її трудові права діями відповідача жодним чином не порушено. Наданий лікарняний лист не стосується оскаржуваного позивачем наказу про існування якого за твердженням позивача, вона дізналась у листопаді 2020 року, а погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 , сталося 10 вересня 2020 року та тривало до 23 вересня 2020 року, тобто не могло бути спричинене спірним наказом, а тому не може вважатися наслідком моральної шкоди від його «неправомірності». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На адресу суду 25 травня 2021 року від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, щопорушення її прав розпочалося з моменту видання юридично некоректного Наказу ректора КНУ ОСОБА_4 № 443-32 від 01 липня 2020 року, на підставі якого прийнятий наступний незаконний наказ ОСОБА_3 від 28 жовтня 2020 року. Вважає, що саме з наказу № 443-32 почалось грубе порушення її прав, він не був доведений до її відома, вважає його нікчемним, оскільки його зміст суперечить вимогам діючого законодавства. Всі працівники ліквідованої кафедри мали б бути звільнені. Вважає, що фактично відбулась не ліквідація, а реорганізація, тому на підставі положення ч.4 ст.36 КЗпП України дія її трудового договору (контракту) продовжується. Позивач зауважує, що оскільки звільнення не відбулося, контракт є діючим до 2024 року на попередніх умовах, тому жодним чином вона не має потреби проходити конкурс на посаді «професор». Позивач наголошує, що початок порушення її прав слід обраховувати з 01 липня 2020 року видання Наказу, який на її думку є незаконним та його не доведено їй до відома. Оскаржуваним наказом від 28.10.2020 року обмежено її трудові права «до проведення конкурсу», нового трудового договору (контракту) між сторонами не укладено. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що моральна шкода полягає у протиправній поведінці відповідача, приниженні її честі, гідності та ділової репутації, змушування проходити конкурс, незважаючи на те, що вона його проходила у 2019 року. Попередження про звільнення 13.08.2020 року примусили підписати під страхом звільнення, відсутність реагування керівництва на її заяви,її як працівника, у грудні 2020 року її незаконно позбавлено премії. Таким чином вона вважає, що чиниться на неї тиск, що призводить до моральних страждань.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача КНУ ім. Т. Шевченка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з підстав та мотивів викладених у поданому письмовому відзиві.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно контракту № 66 з науково-педагогічним працівником КНУ ім. Тараса Шевченка від 05 червня 2019 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури юридичного факультету. Термінії дії контракту з 05 червня 2019 року по 04 червня 2024 року (а.с.14).

Пунктами 5.1 Контакту передбачено, що контракт може бути припинений або розірваний з підстав передбачених чинним законодавством та умовами контракту. Підставами для розірвання контракту, серед іншого, є Ініціатива університету щодо припинення дії контракту до закінчення його терміну на умовах, передбачених законодавством (ст.ст. 40,41 КЗпП України).

Наказом ректора КНУ ім.Т. Шевченка № 407-32 від 19.06.2020 р. на виконання рішення Вченої ради Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 18.06.2020 р. створено Інститут права Київського національного університету імені Тараса Шевченка, як структурний підрозділ університету. Даний факт визнано сторонами, тому в силу положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Наказом ректора КНУ ім.Т. Шевченка з особового складу №08-1500-04 від 23 червня 2020 року ОСОБА_2 доктора юридичних наук, професора, Заслуженого юриста України, завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури юридичного факультету з 23 червня 2020 року по 04 червня 2024 року переведено на посаду завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права з посадовим окладом 17076,23 грн. (за рахунок загального фонду освіта), із збереженням умов діючого контракту (по 04.06.2024р.) у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізацією факультету, зі збереженням раніше встановлених: надбавки за вислугу років (стаж педагогічної роботи) - 30%, за почесне звання -20%, доплат за науковий ступінь -25%, за вчене звання -33%. Підстава заява ОСОБА_2 (а.с. 28-30).

Наказом ректора КНУ ім.Т. Шевченка№ 443-32 від 01.07.2020 р. здійснено реорганізацію, ліквідацію та створення нових структурних підрозділів Інституту права. У пункті 7 наказу зазначено: «Ліквідувати кафедру нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури та створити на її базі кафедру нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою із приєднанням напрямів ліквідованої кафедри правосуддя. (а.с.102-103).

Згідно попередження, яке ОСОБА_2 підписала 13 серпня 2020 року, її письмово ознайомлено про наступне звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. У порядку передбаченому ст. 49-2 КЗпП України, на виконання наказу ректора від 01.07.2020 № 443-32 у зв`язку із здійсненням реорганізації Інститутуправа Кафедра нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури ліквідується. Посада яку обіймає ОСОБА_2 скорочується. Було запропоновано вакантну посаду професора кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права.(а.с.31).

Наказом першого проректора з навчальної роботи КНУ ім.Т. ШевченкаЗакусила О.К. з особового складу №08-2707 від 28.10.2020 р. ОСОБА_2 - завідувача кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права переведено з 01.11.2020 року на посаду професора кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права Університету до проведення конкурсу на цю посаду, посадовим окладом 17088,89 грн. (за рахунок загального фонду освіта), зі збереженням раніше встановлених: надбавки за вислугу років (стаж педагогічної роботи)-30%, за почесне звання -20%, доплат за науковий ступінь - 25%, за вчене звання - 33%. У зв`язку з реорганізацію кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури Інституту права. Підстава заява ОСОБА_2 (а.с. 21).

Спір між сторонами виник з приводу незгоди позивача із зазначенням в оскаржуваному наказі від 28.10.2020 р. про переведення позивача «до проведення конкурсу на цю посаду» та не врахування діючого трудового Контракту № 66 від 05.06.2019 року, строк дії якого закінчується 04 червня 2024 року, також позивач посилається, що неправомірними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду.

Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України)

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В обґрунтування пред`явленого позову, ОСОБА_2 посилається на те, що укладений між сторонами контракт № 66 від 05.06.2019 року є діючим, потреби в проведенні конкурсу на займану нею з 01 листопада 2020 року посаду професора немає, вважає, що в КНУ ім.Т.Шевченка відбулась реорганізація, а не ліквідація, тому на підставі положення ч. 4 ст. 36 КЗпП України контракт продовжує чинність. Проте, суд не може погодитися із твердженням позивача, вважає їх хибними, такими, що не відповідають фактичним даним та письмовим доказам наявним у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом досліджений наказ ректора від 01.07.2020 № 443-32 у зв`язку із здійсненням реорганізації Інститутуправа, у пункті 7 якого зазначено про ліквідацію кафедри нотаріального та виконавчого процесу і адвокатури і створення на її базі нової кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою із приєднанням напрямів ліквідованої кафедри. Завідувачем ліквідованої кафедри була позивач ОСОБА_2 . Саме на виконання зазначеного наказу, 13 серпня 2020 року ОСОБА_2 була ознайомлена про наступне звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням кафедри, про що зазначено у попередженні. Одночасно на виконання ст. 49-2 КЗпП України, їй запропоновано посаду професора новоутвореної кафедри (а.с.121).

Отже, суд погоджується із запереченнями представника відповідача, що в даному випадку відбулась ліквідація кафедри, посаду завідувача в якій обіймала позивач. Та утворення нової кафедри, де посаду професора погодилася зайняти позивач ОСОБА_2 .

Положенням ч. 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що у зв`язку із проведеною реорганізацією підрозділів Інституту права, що проведена Наказом ректора КНУ ім.Т. Шевченка№ 443-32 від 01.07.2020 р. в деяких підрозділах здійснено реорганізацію, деяких ліквідацію та створення нових структурних підрозділів, пунктом 13 даного наказу було визначено, що при проведені реорганізації Інституту права відбувається без зміни загальної чисельності працівників, відбулась зміна штату працівників, ліквідовано кафедру та створено нову кафедру.

Суд не вбачає правових підстав для продовження дії контракту № 66 від 05.06.2019 року укладеного із ОСОБА_2 у зв`язку із ліквідацією кафедри та припинення виконання нею функціональних обов`язків завідувача кафедри. Згідно положення п.5.1 укладеного між сторонами Контакту дія контракту припинилася 01.11.2020 року.

З огляду на те, що ОСОБА_2 погодилась на запропоновану посаду професора новоутвореної кафедри нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права, у зв`язку із чим відбулось її переведення. Твердження позивача про необхідність відповідачем проведення процедури її звільнення з подальшим прийняттям на нову посаду, в межах п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає неприйнятним. Тому що не існує законодавчого обмеження, яким чином працедавець та (або) уповноважений ним орган має здійснювати працевлаштування при ліквідації (скороченні) підрозділу або штатних одиниць. Саме переведення на вакантну посаду новоутвореної кафедри, з метою дотримання безперервності трудового стажу, окрім інших, також позивача, обрав відповідач.

Що стосується твердження позивача про відсутність обов`язку проходити конкурс, що зазначено в оспорюваному наказі, суд не може з ним також погодитися, тому що протирічить вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Частина 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачає можливість зарахувати науково-педагогічного працівника на посаду до проведення конкурсу з проведенням такого конкурсу до кінця навчального року.

Суд приходить до переконання, що з огляду на те, що кафедра нотаріального, виконавчого процесу та адвокатури, прокуратури, судоустрою Інституту права КНУ ім. Тараса Шевченка є новоствореною кафедрою. Посада професор, яку на підставі оспорюваного наказу від 28 жовтня 2020 року обіймає ОСОБА_2 , до її переведення була вакантною, а тому згідно положення зазначеного вище Закону, має заміщуватися на умовах конкурсу.

Оскільки положення ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» є спеціальним нормами порівняно з загальними нормами КЗпП України, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому що регулюють порядок зарахування на посаду науково-педагогічного працівника. А отже, посилання позивача щодо необхідності викласти оскаржуваний наказ в частині перебування на посаді професора на умовах діючого контракту № 66 від 05 червня 2019 року без проведення конкурсу не відповідають вимогам законодавства. Тому суд приходить до переконання, що дані позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Незважаючи навіть на те, що в оскаржуваному наказі від 28 жовтня 2020 року помилково зазначено, що переведення ОСОБА_2 відбувається з 01.11.2020 року у зв`язку із реорганізацією кафедри, не змінює спростовує доведеність її ліквідації дослідженим в судовому засіданні доказами, зокрема наказом від 01 липня 2020 року та не може бути правовою підставою для задоволення позовних вимог та не змінює характер правовідносин між сторонами, а саме: припинення виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків завідувача кафедри, у зв`язку із її ліквідацією (скороченням) та заняття вакантної посади професора в новоствореній кафедрі.

Твердження представника позивача та зворотні заперечення представника відповідача, щодо застосування до спірних правовідносин Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних наукових посад у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, затвердженим наказом ректора № 850-32 від 01.10.2018 р., та відповідне Положення, яке на думку представника відповідача має застосовуватися, конкурсного відбору на посади науково- педагогічних працівників у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, не мають правового значення для вирішення спірного питання, тому що стосується порядку проходження конкурсу, що не є предметом розгляду в даній справі.

Звертаючись до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_2 посилалась на протиправність дій відповідача, приниженні її честі, гідності та ділової репутації, змушуванняпроходити конкурс, незважаючи що вона його проходила у 2019 року. Примушування підписати попередження про звільнення від 13.08.2020 року під страхом звільнення, відсутність реагування керівництва на подані нею заяви, позбавлення в грудні 2020 року преміювання, вважає, що таким чиною на неї чиниться тиск, що призводить до моральних страждань.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частино 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд погоджується із запереченнями представника відповідача, що позивачем ОСОБА_2 не доведено заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Суд звертає увагу на відсутність причинно-наслідкового зв`язку перебування позивача ОСОБА_2 на лікарняному за загальним захворюванням з 10 вересня 2020 року по 23 вересня 2020 року, з оскаржуваною неправомірністю відповідача в частині формулювання наказу від 28 жовтня 2020 року, подія яка відбулась більше ніж через місць.

Посилання позивача, що вона вважає нікчемними накази, які були прийнято уповноваженою особою КНУ ім.Т.Шевченка раніше у червні та липні 2020 року щодо реорганізації та ліквідації кафедри - завідувачем якої вона була, суд не може визнати обґрунтованим, тому що правомірність прийнятих наказів, зокрема серед іншого від 01 липня 2020 року не є предметом розгляду в даній справі, позовних вимог щодо їх оскарження позивачем не заявлено. Нікчемність даних наказів судовим рішенням не встановлена, тому твердження позивача про їх нікчемність є лише припущенням.

Порушення КНУ ім.Т.Шевченка вимог трудового законодавства при переведенні ОСОБА_2 на посаду професора не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи, тому підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, як похідних також не підлягають задоволенню.

Що стосується відсутності відповіді на звернення позивача ОСОБА_2 до ректора Київського національного університету ім..Шевченка та не отримання відповіді позивач не зазначає, в чому виразилися її моральні страждання та чим це доводиться.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст.141 ЦПК України. З огляду на відмову позивачу в задоволенні позовних вимог судові витрати пов`язані із розглядом справи та сплати судового збору - покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.2,4,5,10,12,76-83,133,141,209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про зміну формулювання наказу про переведення та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 червня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик