Постанова

Іменем України

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 442/3361/17

провадження № 61-465св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОПК Планета здоров?я»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2018 року у складі судді Герасимків Л. І. та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОПК Планета здоров`я» (далі - ТОВ «ОПК Планета здоров`я») про зміну формулювання звільнення та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв?язку із невиконанням працедавцем вимог закону про працю.

Порушення законодавства про працю позивач вбачав у тому, що 29 березня

2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області прийняв рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині сплати середньомісячного заробітку у сумі 2 275,25 грн, що підлягало негайному виконанню, адміністрація ТОВ «ОПК Планета здоров?я» в добровільному порядку не виконало. Позивач вважає, що факт невиконання ТОВ «ОПК Планета здоров?я» рішення суду вже є підставою для звернення працівника з заявою про звільнення на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України.

Крім цього, наказом № 22-к від 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 перемістили в інший структурний підрозділ ТОВ «ОПК «Планета здоров?я», однак вважав, що мала місце зміна істотних умов праці, оскільки 01 червня 2016 року позивач був прийнятий на роботу на посаду столяра з режимом роботи 2 дні по 12 годин, з наступним відпочинком два дні, проте на новому місці графік роботи був іншим, відтак, враховуючи зміну режиму роботи мало місце зміна істотних умов праці, що потребує попереднього повідомлення не пізніше ніж за два місяці.

Не дивлячись на вказані аргументи відповідач наказом № 57-к від 20 квітня

2017 року звільнив його з посади столяра за прогул.

З врахуванням заяви про доповнення позовних вимог від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 просив зобов?язати відповідача змінити формулювання звільнення з пункту 4 статті 40 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України, зобов?язати відповідача провести розрахунок та виплатити вихідну допомогу при звільненні відповідно до частини третьої статі 38 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку 9 600,00 грн, компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік в сумі 1 635,00 грн, за 2017 рік в сумі 1 057,00 грн, а також середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня

2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що факт відсутності позивача на робочому місці протягом зазначеного в наказі строку підтверджується численними актами, тому позивача було звільнено з роботи на підставі наказу від 20 квітня 2017 року № 57-к, звільнення вважав законним, оскільки на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Постановою апеляційного суду львівської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду львівської області від 10 січня

2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції касаційної скарги, просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи, і зобов?язаний звільнити згідно частини третьої статті 38 КЗпП України.

Доводи інших учасників справи

21 березня 2019 року ТОВ «ОПК Планета здоров?я» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

У березні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 01 червня 2016 року № 24-к прийнятий на роботу в ТОВ «ОКП Планета здоров?я» столяром.

ОСОБА_1 вже був звільнений та поновлений на роботі на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду міста Львова від 29 березня 2017 року, яке набрало законної сили.

Наказом від 03 квітня 2017 року № 22-к «Про переміщення працівників»

ОСОБА_1 , у зв`язку з виробничою необхідністю, переміщений у відділ прийому та розміщення ТОВ «ОПК Планета здоров?я» з 03 квітня 2017 року без змін умов оплати праці.

Заявою від 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 просив змінити графік з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у зв`язку із не виконання роботодавцем законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, дату написання заяви просив вважати останнім днем роботи.

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 на його заяву надано відповідь за № 82 «Про відсутність порушень законодавства про працю», зміст якої зводиться до того, що ТОВ «Планета здоров?я» не вбачає порушень законів про працю, позивачу запропоновано припинити трудові відносини на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України або на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

З пропозицією припинити трудові відносини в запропонованому порядку позивач ОСОБА_1 не погодився, про що власноручно зробив запис на відповіді.

Відповідній заяві позивача про звільнення передували заява ОСОБА_1 про отримання дозволу на спізнення з підстав необхідності вирішення питання по виконанню судового рішення, надання невикористаної щорічної відпустки.

З приводу порушень ТОВ «ОПК Планета здоров?я» позивача ОСОБА_1 звертався в Дрогобицький відділ поліції РУНП у Львівській області та надавав відповідні пояснення.

На повідомлення відповідача ТОВ «ОПК Планета здоров?я» щодо дачі пояснення з приводу відсутності на роботі 05 квітня 2017 року, позивач ОСОБА_1 зазначив, що подав 04 квітня 2017 року заяву про звільнення, в цей же день підписав обхідний лист, однак процедура звільнення не була проведена.

Зазначене пояснення надіслано відповідачу ТОВ «ОПК «Планета здоров?я» та отримано останнім 14 квітня 2018 року.

Наказом від 20 квітня 2017 року № 57-к «З особового складу» ОСОБА_1 , столяра з 20 квітня 2017 року було звільнено за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Підставою стали Акти № 4 від 05 квітня 2017 року, № 5 від 06 квітня 2017 року, № 6 від 07 квітня 2017 року, № 8 від 11 квітня

2017 року, № 9 від 12 квітня 2017 року, № 10 від 13 квітня 2017 року, № 11

від 14 квітня 2017 року, № 12 від 18 квітня 2017 року, № 13 від 19 квітня 2017 року, № 14 від 20 квітня 2017 року, які зафіксували факти невиходу ОСОБА_1 на роботу після написання заяви.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем складено акти про відсутність позивача на роботі, за змістом яких ОСОБА_1 у вказані дати відсутній на роботі з невідомих причин та без попередження директора.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки подання позивачем заяви за статтею 38 КЗпП України, не наділяє працівника правом порушувати трудову дисципліну та не ходити на роботу. За наведених обставин, судами зроблено правильний висновок про порушення позивачем норм КЗпП України, зокрема прогул без поважних причин.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із прогулами, а не за результатами розгляду поданої ним заяви.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи, згідно з якими касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня

2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня

2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня

2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська