№ 207/458/21
№ 2/207/735/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком під АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 10.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О. за реєстровим №1257, йому, на праві приватної власності належить житловий будинок під АДРЕСА_1 .

Його право власності на зазначений житловий будинок є у встановленому чинним законодавством України порядку зареєстрованим, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №45449773 від 10.10.2015 року.

В житловому будинку під АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, окрім нього, зареєстровані за місцем проживання також його донька ОСОБА_3 та колишня дружина ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №21/1180 від 25.02.2021 року.

Починаючи з 28.11.2019 року та по теперішній час відповідач - ОСОБА_2 , самостійно визначивши собі інше місце проживання, яким є квартира під АДРЕСА_2 , виїхала з належного йому житлового будинку за вказаною вище адресою та вже протягом більше одного року не повертається до нього, у житловому будинку відсутні її особисті речі, що підтверджується актом про підтвердження факту проживання (не проживання) особи, осіб №10/12 від 20.01.2021.

Крім того, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.02.2020 року у цивільній справі №207/2905/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між ним та відповідачем було розірвано.

В свою чергу, відповідач, як зазначено ним вище, добровільно та самостійно визначив собі інше місце проживання і належним йому на праві приватної власності житловим будинком не користується понад один рік без поважних причин.

Жодних перешкод відповідачеві в користуванні житловим будинком він не створював.

Більш того, протягом тривалого часу відповідач житлом не цікавився та до суду з позовними вимогами щодо його вселення чи захистом в інший спосіб його законних прав та охоронюваних законом інтересів як члена сім`ї власника житла, не звертався.

Таким чином, відповідач втратив правовий зв`язок з належним йому на праві приватної власності житловим будинком, не тільки ним не користується, не має там своїх речей, але і ніколи не намагався поселитися до нього та постійно в ньому проживати.

Враховуючи, що ОСОБА_2 без поважних причин більше одного року не проживала в житловому будинку під АДРЕСА_1 , то вона втратила право користування цим житлом, що є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою.

29.04.2021 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокатом Мокрецовою М.В. було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій вона просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок А-1: загальною площею 65,3 кв.м., житлова площа 45,3 кв.м.; літня кухня Б-1 шлакоблок; гараж В-1 шлакоблок; 4-зливна яма за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 05.05.2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду та об`єднана з первісним позовом в одне провадження.

В обґрунтування зустрічного позову представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області №060651 від 27.11.2009 року.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.02.2020 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Донька проживає із нею та знаходиться на її утриманні.

У період перебування у шлюбі ними був придбаний житловий будинок договором купівлі-продажу від 10.10.2015 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим В.О., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Характеристики будника: Житловий будинок А-1, загальною площею 65.3 кв.м, житлова площа 45.3 кв.м; літня кухня Б-1 шлакоблок: гараж В-1 шлакоблок; 4-зливна яма.

Після розлучення вони з чоловіком не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, придбаного за період шлюбу.

Оскільки, майно було придбано нею та відповідачем за зустрічним позовом у період шлюбу, воно належить ним, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею Ѕ частки житлового будинку, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач та його представник за первісним позовом та відповідач і його представник за зустрічним позовом в судовому первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити у повному обсязі з підстав викладених у заяві-відзиві, а саме, у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог, які не відповідають нормам процесуального права, що при розірванні шлюбу, позивачкою за зустрічним позовом, були відсутні спори про майно.

Відповідачка та її представник за первісним позовом та позивачка та її представник за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, у зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу, вона не могла дійти згоди з ОСОБА_1 щодо розподілу спільного майна. Позивач за первісним позовом створив нетерпимі умови проживання, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 прийшлось змінити місце проживання разом з їх спільною дитиною. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник третьої особи за первісним позовом Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, рішення просив прийняти згідно чинного законодавства.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області №060651 від 27.11.2009 року.

Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке було видано Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 26.08.2020 року.

Відповідно договору купівлі-продажу від 10.10.2015 року зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим В.О. ОСОБА_1 придбав житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11553758 від 10.10.2015 р., в якому і по сьогоднішній день він проживає.

В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 21/1180 про склад сім`ї від 25.02.2021 р..

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно Акту про підтвердження факту пролживання (не проживання) особи/осіб від 20.01.2021, який був виданий посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають у будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.11.2019 року та по теперішній час.

Будь-яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідачів у спірному житловому будинку без поважних причин, в тому числі у зв`язку із втратою інтересу до житла, позивачкою не надано.

У відповідності до положень ст.ст. 1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позов є передчасним та не підлягає задоволенню, оскільки відповідач за первісним позовом була зареєстрована в житловому будинку позивача як член сім`ї останнього, але не проживає в ньому з 28.11.2019 року у зв`язку з неприязними відносинами з позивачем, який в свою чергу чинив постійні перешкоди у проживанні в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.11.2019 року. Наявність зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.11.2019 року свідчить про її бажання володіти та розпоряджатись даним майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком під АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою необхідно відмовити.

При вирішенні питання за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, суд приходить до наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області №060651 від 27.11.2009 року.

У період перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був придбаний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2015 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим В.О..

10.02.2020 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ст.57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого серед іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З іншого боку, згідно зі ст. 60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Відповідно до ст.61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Так, частиною 1 статті 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 71 СК України, встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Спірний будинок набутий відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 за час шлюбу з позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 і відповідач за зустрічним позовом не спростував ту обставину, що він є спільною сумісною власністю подружжя, і купувалась для всієї родини, не довів, що спірний будинок був придбаний лише за його особисті кошти. Про належність будинку сторонам на праві спільної сумісної власності свідчить також відсутність судового рішення про визнання цього будинку особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а також відсутність будь-якої позовної вимоги про визнання будинку особистим майном. За таких обставин, відсутні докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, тому в задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно задовольнити, та визнати спільним майном подружжя вказаний будинок, та поділити його шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будинку.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи, до чого також зводиться позиція Європейського суду з прав людини у рішенні «Проніна проти України» № 63566/00 від 18.07.006 року.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати, обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1,3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин 4-6 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 13.01.2021 року між Адвокатом Мокрецовою Мариною Вадимівною та ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги №01/21, за умовами якого адвокат Мокрецова М.В. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, перелік якої наведено у п.п. 1.2 1.8 Договору та порядком і формою розрахунків, вартість яких зазначені в Додатковій угоді №1 від 26.04.2021 року до договору про надання правової допомоги №01/21 від 13.01.2021 року та Актів виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №01/21 від 13.01.2021 року. Крім того, матеріали справи містять копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, які підтверджують оплату послуг адвоката Мокрецової М.В. на загальну суму 9 335 грн. 00 коп.. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 49, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок А-1: загальною площею 65,3 кв.м., житлова площа 45,3 кв.м.; літня кухня Б-1 шлакоблок; гараж В-1 шлакоблок; 4- зливна яма за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп., витрати на проведення оцінки майна у розмірі 800 грн.00 коп., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 335 грн.00 коп., а всього 10 243 (десять тисяч двісті сорок три) грн. 00 коп..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О. Бистрова