Провадження № 2/686/1637/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Кшановській Є.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ» Надра» Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №20/12/2005/840/К-390. Згідно умов даного Кредитного договору Банк надав грошовий кредит ОСОБА_1 на суму 28 442 доларів США із кінцевим строком користування до 19 грудня 2030 року.

В забезпечення виконання умов даного Кредитного договору між ОСОБА_1 та Банком був укладений Договір іпотеки від 20 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. за реєстровим номером 7394. Предметом даного договору іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Згідно п.1.1 Договору іпотеки ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із Кредитного договору передає в іпотеку, а Банк приймає Квартиру.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 20 грудня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель поручилася перед кредитором за належне виконання зобов`язань за Кредитним договором та нести солідарну відповідальність у випадку невиконання зобов`язань, що витікають із кредитного договору оскільки предмет судового спору стосується права власності на Квартиру, ще знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ця обставина зумовлює підсудність позову Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області.

Враховуючи те, що зобов`язання за Кредитним договором не виконувалось належним чином, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 лютого 2013 року по справі № 686/16818/13-ц позов задоволено частково. Стягнуто солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №20/12/2005/840/К-390 від 20 грудня 2005 року в сумі 52 075,35 доларів США, що еквівалентно 416 238, 27 грн., та пеню в сумі 27 409, 04 грн., позов задоволено на загальну суму 443 647, 31 грн.

16 січня 2020 між ПАТ КБ «Надра» () та ТОВ «ГІГ-АНТ» () було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №GL3N014029, за яким Банк відступив шляхом продажу ТОВ «ГІГ-АНТ» право вимоги до боржника за кредитним договором №20/12/2005/840/К-390 від 20.12.2005 року, в зв`язку з чим ТОВ «ГІГ-АНТ» набуло право Іпотекодержателя відносно Квартири.

Відповідно до відомостей з публічного паспорту активу, після відступлення загальний залишок заборгованості за Кредитним договором складає 1 872 342,3 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 665 561,9 грн., залишок по відсоткам - 1 117 016, 80 грн. залишок по комісіям - 412 685,66, залишок по пеням і штрафам - 1 592 323,3 грн.

Виходячи з вищезазначеного позивач вважає, що ПАТ «КБ «Надра» за оспорюваними договорами відступило право вимоги, якого в нього не було.

у ПАТ «КБ «Надра» було право вимоги на суму 443 647, 31 гривень, стягнутої із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 лютого 2013 року по справі №686/16818/13-ц, а згідно з Договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» за кредитним договором відступило на користь ТОВ «ГІГ-АНТ» суму 1 872 342,3 грн. Отже, ПАТ «КБ «Надра» відступило право вимоги, яких в нього не було.

Додатковою підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними на думку позивача, є правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №686/12230/18.

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664- III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з відомостей сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг серед фінансових установ унесених до Державного реєстру фінансових установ ТОВ «ГІГ-АНТ» не зазначено.

Отже на думку позивача, відступлення права вимоги за кредитним договором на ТОВ «ГІГ-АНТ» суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт - кредитор, яким може бути лише банк або інша фінансова установа.

Уклавши договір відступлення прав вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування, а ТОВ «ГІГ-АНТ», в свою чергу, укладаючи вказаний договір набуло праве одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, ще і відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги Така різниця виразилась в отриманні ТОВ «ГІГ-АНТ» від первісного кредитора таких прав щодо боржника: права вимоги на стягнення (отримання) від боржника будь-яких грошових нарахувань, у тому числі, передбачених кредитним договором заходів відповідальності, як виникли у первісного кредитора до боржника до моменту укладення цього договору; права вимоги, які випливають з факту неналежного виконання боржником умовами кредитного договору, в тому числі, право на дострокове стягнення суми кредиту, процентів та інших пов`язаних з цим сум; права будь-яких інших вимог згідно кредитного договору.

Наведене свідчить про те, що укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ГІГ-АНТ» оспорюваний договір за своєю юридичною природою, незважаючи на його назву, як договір про відступлення прав вимоги є договором факторингу.

Просить суд визнати недійсним Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N014029 від 16.01.2020 року укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» () та ТОВ «ГІГ-АНТ» () в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №20/12/2005/840/К-390 від 20.12.2005 року та визнати недійсним Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N014029 від 16.01.2020 року укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» () та ТОВ «ГІГ-АНТ» () в частині відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 20.12.2005 року.

Ухвалою суду 28.10.2020 року відкрито провадження та призначено справу у підготовче засідання в загальному провадженні на 11.01.2021 року.

15.12.2020 року до суду надійшов відзив ПАТ КБ «Надра» у якому заперечуються позовні вимоги та просить в задоволенні вимог відмовити.

24.02.2021 року ухвалою суду закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

03.03.2021 року представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку подано додаткове пояснення.

У судове засідання представник позивача не з`явився проте, подав до суду заяву у якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» було укладено Кредитний договір №20/12/2005/840/К-390. Згідно умов даного Кредитного договору Банк надав грошовий кредит ОСОБА_1 на суму 28 442 доларів США із кінцевим строком користування до 19 грудня 2030 року.

В забезпечення виконання умов даного Кредитного договору між ОСОБА_1 та Банком був укладений Договір іпотеки від 20 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. за реєстровим номером 7394. Предметом даного договору іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.1.1 Договору іпотеки ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язань, що випливають із Кредитного договору передає в іпотеку, а Банк приймає квартиру.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 20 грудня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель поручилася перед кредитором за

належне виконання зобов`язань за Кредитним договором та нести солідарну відповідальність у випадку невиконання зобов`язань, що витікають із кредитного договору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 лютого 2013 року по справі № 686/16818/13-ц позов задоволено частково. Стягнуто солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №20/12/2005/840/К-390 від 20 грудня 2005 року в сумі 52 075,35 доларів США, що еквівалентно 416 238, 27 грн., та пеню в сумі 27 409, 04 грн., позов задоволено на загальну суму 443 647, 31 грн.

16 січня 2020 між ПАТ КБ «Надра» () та ТОВ «ГІГ-АНТ» () було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №GL3N014029, за яким Банк відступив шляхом продажу ТОВ «ГІГ-АНТ» право вимоги до боржника за кредитним договором №20/12/2005/840/К-390 від 20.12.2005 року, в зв`язку з чим ТОВ «ГІГ-АНТ» набуло право Іпотекодержателя відносно Квартири.

Відповідно до відомостей з публічного паспорту активу, після відступлення загальний залишок заборгованості за Кредитним договором складає 1 872 342,3 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 665 561,9 грн., залишок по відсоткам - 1 117 016, 80 грн. залишок по комісіям - 412 685,66, залишок по пеням і штрафам - 1 592 323,3 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст. З Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Частина 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму ст. 6 ЦК України розкриває ст. 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шоста статті 51 Закону про СГВФОУ

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ПК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги 5 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість, договір факторингу має на меті Фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Отже, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійсните первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.

При цьому, за відсутності плати первісного кредитора за надані йому послуги між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги.

Верховний Суд в постанові від 31.07.2019 по справі № 910/4816/18 прийшов до наступних висновків:

Оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі - продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором Факторингу.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, що, по-перше, фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, по-друге, що клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Перша з цих умов означає, що за договором факторингу має надаватися позика або кредит. Друга з цих умов містить лише вказівку на відступлення вимоги, не зазначаючи можливих правових підстав відступлення грошової вимоги. Такі підстави зазначені у ст. 1084 ЦК України - грошова вимога може відступатися у зв`язку з її продажем клієнтом фактору або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За змістом ч. 2 ст. 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення за рахунок грошової вимоги до боржника. Отже, договір факторингу в частині забезпечення вимог фактора відповідно до ст. 572 ЦК України передбачає заставу грошової вимоги до боржника.

Таким чином, за змістом чинного законодавства договір факторингу є складним договором, який обов`язково поєднує у собі, по-перше, елементи договору позики або кредитного договору, по-друге - елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Договір, який не поєднує елементів договорів, зазначених вище, зокрема якщо відсутні елементи договору позики або кредитного договору (як у цій справі), не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства.

З чого вбачається, що для укладення договорів, подібних до спірного договору, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус Фінансової установи.

Відповідно до загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Частина 3 ст. 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму ст. 6 ЦК України розкриває ст. 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування* вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Так, згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Окрім того, ст. 215 ЦК України встановлює: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься й вимога вчинення правочину у формі, встановленій законом (ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що необґрунтованою є позиція позивача, що ПАТ «КБ «Надра» за оспорюваними договорами відступило право вимоги, якого в нього не було.

Також, не знайшла підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами позиція позивача про порушення його прав відповідачем щодо недійсності укладеного між Банком (первинним кредитором) і ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги.

Крім цього, зважаючи на викладене суд вважає, що представником позивача не доведено та не представлено доказів щодо порушення прав позивача, не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ» Надра» Білої Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки -відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. Стефанишин