Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4638/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка Світлана Миколаївна про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_4 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1965 року, свідоцтвом про укладення шлюбу позивача серії НОМЕР_2 від 09.06.1990 року.

Відповідно до ч.1 ст.1216 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Покійна ОСОБА_4 залишила заповіт на користь брата позивача, ОСОБА_5 , який 27.01.1999 року за реєстровим №201 було посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. Рішенням Виноградівського районного суду від 28.11.2019 року у справі №299/3638/19 спадкоємцю ОСОБА_5 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. За тим він відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, відповідне волевиявлення було засвідчено в нотаріальному порядку.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Покійній матері позивача на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

За оформленням спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. Однак у зв`язку з відсутністю празовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила (копія листа від 14.09.2021 року №396/02-14 додається). Така ситуація обумовлена тим, що по смерті матері віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося. Відповідачі (брат та сестра позивача, діти спадкодавця) власного майнового інтересу на складу спадкового майна не декларують, але від письмового підтвердження такої позиції ухиляються та заперечують наявність в них документів щодо належності речових прав спадкодавцю.

У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 28.08.2019 року №761 (копія додається) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений та рахується за покійною ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 21.01.1999 року за реєстровим №249/98. Однак в матеріалах інвентарної справи міститься тільки копія цього правовстановлюючого документу.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч,1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушений звернутися до суду з позовом про визнання за права власності на спадкове майно.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте її представником адвокатом Бора Ю.В. подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують (а.с.43).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, проте до суду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги позову визнають (а.с.36, 38).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. у судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вимоги позову підтримує (а.с.33).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_4 . Вказана обставина стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 03.04.2010 р. (а.с.8).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1965 року, свідоцтвом про укладення шлюбу позивача серії НОМЕР_2 від 09.06.1990 року (а.с.5).

Покійна ОСОБА_4 залишила заповіт на користь брата позивача, ОСОБА_5 , який 27.01.1999 року за реєстровим №201 було посвідчено державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. (а.с.10).

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.11.2019 року у справі №299/3638/19 спадкоємцю ОСОБА_5 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. За тим він відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, відповідне волевиявлення було засвідчено в нотаріальному порядку (а.с.11-12).

Однак ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 , відповідне волевиявлення було засвідчено в нотаріальному порядку заявою від 24.03.2020 року (а.с.13).

Покійній матері позивача на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

За оформленням спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. Однак у зв`язку з відсутністю празовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила, що підтверджується листом від 14.09.2021 року №396/02-14 (а.с. 14).

Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, не вдалося.

Відповідачі (брат та сестра позивача, діти спадкодавця (а.с.6. 7) власного майнового інтересу на складу спадкового майна не декларують, але від письмового підтвердження такої позиції ухиляються та заперечують наявність в них документів щодо належності речових прав спадкодавцю.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено, що що підтверджується копією технічного паспорту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 28.08.2019 року №761 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 будівництвом завершений та рахується за покійною ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 21.01.1999 року за реєстровим №249/98 (а.с.15, 19).

Однак у матеріалах інвентарної справи міститься тільки копія цього правовстановлюючого документу (а.с.19).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, як донька спадкодавця.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове майно складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою першої черги спадкування, спадщину прийняв в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші особи, які мають право претендувати на спадкове майно від своїх прав відмовилися, про що подали відповідні заяви. Спадковий будинок будівництвом завершений, однак правовстановлюючих документів спадкодавцем за життя не виготовлено, що є перешкодою позивачу в оформленні спадкових прав. Іншого способу захистити своє право у спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо