Справа № 147/153/20
Провадження № 2/147/41/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 січня 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36999,54 грн. та понесених ними судових витрат. В обгрунтування позовної заяви покликаються на те, що 20.08.2018 між АТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання заяви про приєднання №505700915. Відповідно до договору банк встановив на картковому рахунку клієнта ліміт 30000 грн. Процентна ставка 38% річних. Банк виконав свої зобов`язання. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по договору. Однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконував у зв`язку з чим станом на 15.01.2020 утворилась заборгованість в сумі 36999,54 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом 28659,54 грн., проценти за користування кредитом 6717,78 грн., комісія 59,80 грн., пеня 1169,50 грн., 3% річних від прострочених сум заборгованості 369,52 грн., втрати від інфляції 23,40 грн. В зв`язку з чим просили стягнути дану заборгованість з відповідача.

В судове засідання представник позивача не з`явився, 14.01.2021 представником позивача подано до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

У судові засідання, призначені на 06 жовтня 2020 року, 10 листопада 2020 року, 24 грудня 2020 року та 15 січня 2021 року відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак конверт з повісткою повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.56-59, 68, 69, 72, 73, 83, 84, 86, 87). Відзив на позовну заяву не подав.

Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 24 грудня 2020 року та 15 січня 2021 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а.с.80, 91). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2018 між АТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки, шляхом підписання заяви про приєднання №505700915 (а.с.17).

Відповідно до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) блок 6: Умови кредитування зазначено: п.6.4 - банк встановлює Клієнту кредит у сумі 30000 грн.; п.6.6.1 - процентна ставка за кредитом є фіксованою і становить 38% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (а.с.18).

Згідно з п.4.1 договір вважається укладеним з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору за встановленою Банком формою, інших документів, надання яких необхідно за умови цього договору, в тому числі документів і відомостей, необхідних для з`ясування особи клієнта, суті діяльності та фінансового стану.

Банк свої зобов`язання за договором №505700915 виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконував. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованості та звітом щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом станом на 15.01.2020 становить 36999,54грн (а.с.8,9).

Також на підтвердження користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами надано суду виписку по картковому рахунку відповідача (а.с.10-16).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, щопри порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушував зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог установи банку, не надано доказів повного погашення заборгованості.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 36999,54 грн. є обгрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 коп.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 610-612, 625, 645, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 280, 284, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 36999,54 грн. ( тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 54 коп.) та понесені судові витрати з оплати судового збору в сумі 2102,00 (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте Тростянецьким районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне ім`я сторін:

Позивач Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк", адреса : м. Миколаїв, вул. Херсонське Шосе, 50, 54028, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Южноукраїнським МВ УМВС України у Миколаївській області 04.12.1998.

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.

Суддя А.М. Мудрак