Справа № 635/825/21
Провадження по справі № 2/635/1844/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Сазонов К.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Міщенко Надія Іванівна ,

відповідачі - ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на 2/5 частини квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який в подальшому уточнила та просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши, що частка кожного із співвласників квартири - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 становить 1/5; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області 16 грудня 1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 2/5 частин квартири, загальною площею 43,80 кв.м., житловою площею 30,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме - на 1/5 частину в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників та на 1/5 частину - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності позивачу, її батьку - ОСОБА_6 , її матері - ОСОБА_3 , її чоловіку - ОСОБА_4 та їх донці - ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 листопада 2002 року відділом приватизації Х+арківського міжміського бюро технічної інвентаризації. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача - ОСОБА_6 помер, після його смерті позивач прийняла спадщину, оскільки на момент його смерті вони проживали разом, вели спільне господарство , здійснювала за ним догляд. Крім того, 12 грудня 2020 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона звернулась до нотаріальної контори із пропуском шестимісячного строку. Інші спадкоємці не заперечують проти визнання за позивачем права власності на належну йому частину спірного майна.

Аргументи учасників справи.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 26 квітня 2021 року надали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги вони визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на 2/5 частини квартири, подану представником позивача Міщенко Н.І. до Харківського районного суду Харківської області 29 березня 2021 року; клопотання представника позивача Міщенко Надії Іванівни про витребування доказів задоволено; з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Представник позивача - адвокат Міщенко Н.І., яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 2002 року, виданого Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №12770 від 28 жовтня 2002 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», її загальна площа становить 43,8 кв.м., характеристика квартири наведена у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Згідно із технічним паспортом на вказану квартиру, вона є трикімнатною, має житлову площу 30,6 кв.м., зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу під №1 реєстр №12/3 від 14 листопада 2002 року. Зазначені обставини також підтверджуються листом Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №778 від 30 грудня 2020 року.

Як вбачається зі змісту довідки від 23 грудня 2020 року, складеної ФОП ОСОБА_7 , самочинні побудови, перепланування та реконструювання за вказаною адресою відсутні.

Постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року №1353-VIII назву селища Комунар Коротичанської селищної ради перейменовано на селище Новий Коротич . Рішенням виконавчого комітету №12 Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області від 06 листопада 2018 року №52, будинку АДРЕСА_4 надано нову адресу: АДРЕСА_4 . Зазначені обставини підтверджуються листом Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №778 від 30 грудня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10 березня 2020 року.

Позивач є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 25 січня 1967 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 07 липня 1990 року.

Як вбачається зі змісту довідки Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради №466 від 11 березня 2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . На момент смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом з останнім, вела з ним спільне господарство та здійснювала за ним догляд.

Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Радіонової Тетяни від 12 грудня 2020 року, позивачу ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні відомості щодо спільного проживання позивача зі спадкодавцем на день його смерті.

Зі змісту листа Харківської районної державної нотаріальної контори №394/01-16/П від 15 квітня 2021 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 , до Харківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась ОСОБА_1 , її заява зареєстрована в книзі обліку спадкових справи за №673, заведена спадкова справа №219П/2020. Інших заяв щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстровано.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено в ст. 316 ЦК України.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Виходячи з підстав набуття права власності, а саме шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були членами однієї сім`ї ( ОСОБА_6 та ОСОБА_3 чоловік та дружина, ОСОБА_1 - їх донька, ОСОБА_4 - чоловік останньої, ОСОБА_10 - їх донька), слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Оскільки власниками вищевказаної квартири є п`ять осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , частка кожного з них у праві власності на зазначену квартиру складає 1/5.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити частки ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 , які є рівними та становлять по 1/5 частці за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру.

Як встановлено вище в судовому рішенні ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його дружина - ОСОБА_3 , та донька - позивач по справі ОСОБА_1 . В ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, про що свідчить лист Харківської районної державної нотаріальної контори №394/01-16/П від 15 квітня 2021 року. Крім того, в ході судового розгляду ОСОБА_3 надала суду заяву про визнання нею позову в тому числі в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натомість позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проживала разом з померлим на день його смерті, вела з ним спільне господарство, здійснювала за ним догляд, про що надала відповідні докази.

Враховуючи всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1 проживала разом з батьком ОСОБА_6 на день його смерті, за час спільного проживання вони вели спільне господарство, позивач здійснювала за ним догляд.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначено, що що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

В постанові від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц Верховний Суд зазначив що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ВС зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. 3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Як встановлено судом ОСОБА_1 проживала разом з батьком ОСОБА_3 на день його смерті, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_3 , яка є також спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та має переважне право на прийняття спадщини після нього, не претендує на спадщину, про що свідчить її заява про визнання позовних вимог.

Отже, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є його донька - ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, оскільки проживала разом з померлим на день смерті останнього.

В ході судового розгляду не встановлено наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги спадкування за законом, була прийнята спадщина після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд вважає ОСОБА_1 такою, що набула право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та оскільки судом визначені частки кожного із співвласників зазначеної квартири у праві спільної сумісної власності і частка ОСОБА_1 складає 1/5, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 , з яких: на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 1/5 частину в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників.

Суд вважає необхідним вирішити питання щодо права власності на спірну квартиру за відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнавши за ними право власності по 1/5 частині за кожним в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників, при цьому суд виходить з принципу непорушності його права власності у спільній сумісній власності подружжя, встановленого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 1 Першого протоколу) та Главою 23 ЦК України.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на 2/5 частини квартири- задовольнити повністю.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , визначивши, що частка кожного із співвласників квартири - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 становить 1/5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_6 , а саме: на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 1/5 частину в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_6 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_6 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_6 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визначення частки за кожним із співвласників.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_6 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_7 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_8 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 03 червня 2021 року.

Суддя Т.В. Бобко