Справа № 159/5192/20
Провадження № 2/159/118/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в:

Позивач 08.10.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом. Позовна заява надійшла до суду 13.10.20 р.. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн щомісячно, з доходів відповідача, починаючи з дати подання нею позову та до закінчення сином навчання. Зазначає, що шлюб, що був укладений між сторонами, розірваний у судовому порядку. Відповідач добровільно на утримання сина, який навчається у ДНЗ «Ковельський центр ПТО», коштів не надає, хоча має такий обов`язок. Відповідач забезпечений житлом, має високий рівень сталого доходу, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, періодично їздить на заробітки, не має інших утриманців, тому має змогу надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання, у розмірі, зазначеному нею. Просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 18.12.20 р. провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви із доданими до неї документами, відповідачем було отримано під розпис 06.01.21 р..

За станом на 27.01.21 р. відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 23.02.02 р.. На даний час шлюб розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 29.11.18 р., що стверджується копією виписки з рішення суду у справі № 159/4 831/18 провадження № 2/159/1 351/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Та обставина, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час досяг повноліття, стверджується копією свідоцтва про народження останнього, виданого 18.10.02 р. відділом РАГСу Ковельського МУЮ Волинської області.

Відповідно до довідки № 827 від 05.10.20 р., виданої ДНЗ «Ковельський центр професійно - технічної освіти», син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 01.09.18 р. на денній формі навчання у вказаному вище навчальному закладі та термін навчання - до 30.06.21 р..

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд зауважує, що доказів того, що спільний повнолітній син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, проживає разом із позивачем, остання суду не надала.

Даних про те, що позивач уповноважена спільним повнолітнім сином сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на звернення до суду з розглядуваним позовом, у розпорядження суду також не надано.

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. ст. 30, 34 ЦК України з досягненням 18 - річного віку особа набуває здатності самостійно здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Ст. 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у встановлених законом випадках звертатися до суду із заявами про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до вище наведеної норми ч. 3 ст. 199 СК України позивачеві надано право звернення до суду з позовом в інтересах її повнолітнього сина, який продовжує навчання, про стягнення аліментів на його утримання за умови спільного з ним проживання.

Однак оскільки на запит суду щодо місця проживання відповідача У ДМС України у Волинській області було помилково надано дані про місце проживання повнолітнього сина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд, попри наведені вище обставини справи, не вважає за можливе проігнорувати наявні у справі відомості про місце проживання повнолітнього сина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Вказана у відомостях У ДМС України у Волинській області адреса співпадає із вказаним позивачем її місцем проживання.

А тому суд вважає, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що позивачем доведено суду ту обставину, що спільний син сторін, досягнувши повноліття, продовжує навчання на денній формі, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Однак позивачем не надано суду доказів щодо її доходу, стану здоров`я, наявності інших утриманців, як і доходу повнолітнього сина сторін.

Відповідач як батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає спільно із сином сторін.

Однак доказів того, що він є працездатним, працює і має сталий доход у вигляді зарплати та рівень такого доходу ж високим, що стверджується позивачем у позовній заяві; наявності у відповідача нерухомості, транспортних засобів, вартісного рухомого майна тощо, що могло б бути враховано судом при вирішенні спору, позивач суду не надала. Такі доводи позивача є голослівними і жодним чином не підтвердженими.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що немає підстав для висновку про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Тому у задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 183, 182, 199, 200, 181 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , прож. за адресою - за даними позивача: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк