ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 662/2231/20

Номер провадження: 22-ц/819/993/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Решетова В.В., повне судове рішення складено 10 березня 2021 року, в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 25.04.2007 року. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України та відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушила, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором, в зв`язку з чим просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість по кредитному договору. Після зменшення позовних вимог 19 січня 2021 року просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.04.2007 року у розмірі 39755,86 гривень, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 32720,51 гривень та 7035,35 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а також судові витрати.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.04.2007 року у сумі 39755,86 гривень та судові витрати у сумі 2102 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем доведено факт використання відповідачкою кредитних коштів на підставі діючого кредитного договору, а відповідачем не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягає задоволенню.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась ОСОБА_1 , яка вказує, що із розрахунку, який надано позивачем важко зрозуміти, яким чином станом на 11.10.2020 року виникла заборгованість в сумі 39755,86 гривень. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв її аргументи, про те, що за період з 25.04.2007 року по 11.10.2020 року вона не тільки повністю повернула кредитні кошти, а навіть переплатила банку. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 25.04.2007 року ОСОБА_1 підписала в Приватбанк заяву про отримання кредитного ліміту в розмірі 2000 гривень. У вказаній заяві передбачено, що базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору становить 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році.

У заяві зазначено, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку. Погодився, що Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.15)

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, він просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 11.10.2020 року в розмірі 39 755,86 гривень, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 32 720,51 гривень та 7035,35 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Позивач в позові посилався на те, що підписуючи анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 приєдналась до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому, Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ним не потрібен.

Так, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, вказав, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі : 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.».

В заяві-анкеті від 25.04.2007 року, що підписана ОСОБА_1 в Приватбанк вказано про отримання кредитного ліміту в розмірі 2000 гривень, та передбачено, що базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору становить 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році.

Разом з тим, позивач не просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році, як це передбачено вказаною заявою ОСОБА_1 , а просив стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, які ним нараховані на підставі Умов та Правил, в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 року відповідно до п. 2.1.1.2.12 яких «починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі : 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Тобто, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, саме відповідно до Умов та Правил, в редакції 01.03.2019 року, щодо якої відсутні дані про ознайомлення відповідача з нею, та яка не діяла в період підписання сторонами договору, що є недопустимим, про що зазначено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. В зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, позивачем доведено і відповідачем не оспорюється, що вона отримала кредитні кошти в 2007 році, активно користувалась ними до 30.03.2019 року.

Позивач жодними доказами, як то власними розрахунками тощо, не спростувала розрахунок позивача щодо розміру заборгованості за тілом кредиту та не довела суду відсутність такої заборгованості.

Апеляційна скарга також не містить таких доказів.

Враховуючи, що позивач, як вбачається з виписки по її рахунку користувалась кредитними коштами банку, з врахуванням права банку нарахувати відсотки за користування кредитним коштами відповідно до підписаної позивачем 25.04.2007 року анкети-заяви та відсутності спростування розрахунку позивача, колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог щодо заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений ним при зверненні до суду першої інстанції пропорційно розміру задоволених вимог - 82,3 %, відповідно рішення суду у вказаній частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми судового збору з 2102 гривень до 1729,95 гривень.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги (3153 гривень), підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пропорційно до позовних вимог, що були предметом оскарження в сумі 558,08 гривень.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України скасувати, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 25 квітня 2007 року змінити, зменшивши загальну суму стягнення з 39755,86 гривень до 32720,51 гривень

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору змінити, зменшивши стягнуту суму з 2102 гривень до 1729,95 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 558,08 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко