ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1588/21
Провадження № 2/210/1095/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" травня 2021 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ступак С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 грудня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народилася донька ОСОБА_3 . Дитина проживає разом з позивачем, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 26 травня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що разом із дружиною в шлюбі прожили 9 років. Весь час забезпечував позивача матеріально на досить високому рівні. Відповідач працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та мав хорошу заробітну плату. Крім того, утримував та матеріально забезпечував доньку позивача від першого шлюбу ОСОБА_4 , оскільки рідний батько аліментів на утримання дитини зовсім не давав. 04.03.2021 року позивач повідомила відповідача, що бажає розлучитись, тому змусила відповідача виселитися з квартири. На даний час у відповідача свого житла не має, він орендує квартиру, її вартість становить 7000 гривень. Крім того, під час шлюбу з позивачем відповідач продав свою квартиру, та гроші віддав до сімейного бюджету. Отже позивачу ОСОБА_1 залишилося абсолютно все, що вони нажили з нею разом як сім`я за 9 років.

При винесенні рішення просить врахувати те, що позивач має на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач не має у власності, володінні або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, тощо.

Крім того, відповідач має сина від першого шлюбу ОСОБА_5 , який є повнолітнім, але відповідач продовжує йому матеріально допомагати, поки він після навчання влаштується на роботу. Має двох батьків пенсіонерів, які є похилого віку. Батьки отримують мізерну пенсію, тому відповідач їх забезпечує продуктами харчування та необхідними ліками.

Крім того, відповідач з 29.03.2021 року перераховував на рахунок позивача аліменти, отже, з метою дотримання принципу розумності та справедливості, врахування всіх обставин про справі, вважає що розмір аліментів на користь позивача на утримання дитини має складати 1/6 частину всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , про що Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 06 березня 2020 року складено відповідний актовий запис № 250, батьками дитини вказані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 06.03.2020 року. (а.с. 6)

Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Малолітня дитина ОСОБА_3 мешкає разом з позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом № 1 від 07.05.2021 року, затвердженим представниками ОСББ «Соборності 91» з підписами сусідів по АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.9).

Відповідач надав до суду довідку про доходи, видану ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до якої, з листопада 2020 року по квітень 2021 року ОСОБА_2 отримав 161640,88 гривень заробітної плати.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак, будь-якого обґрунтування щодо підстав стягнення аліментів у такому розмірі суду не надає.

Разом з тим, відповідачем по справі до відзиву на позов долучені копії документів, які свідчать про наявність у відповідача батьків похилого віку, іншої повнолітньої дитини та відсутність у платника аліментів майна та майнових прав.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України).

Днем звернення позивача до суду є 26 березня 2021 року, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду.

Відповідно ч.3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги установлену практику, доводи відповідача по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення повноліття дитини, починаючи з 26 березня 2021 року.

Керуючись п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355, 430 Цивільно-процесуального України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в сумі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень).

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак