Справа № 450/436/15-ц Провадження № 6/450/26/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити подання головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із поданням, у якому просив звернути стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме на 1/2 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 266 кв.м і земельної ділянки кадастровий № 462368600:01:002:0774. Мотивував подання тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 51064267 щодо примусового виконання виконавчого листа Пустомитівського районного суду Львівської області № 450/436/15-ц від 23 березня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 384491 грн. Зазначив, що в межах вищезгаданого виконавчого провадження вчинені всі можливі виконавчі дії для стягнення з боржника заборгованості, зокрема, накладено арешт на майно боржника, винесено постанову про розшук такого майна, здійснено виходи за адресою боржника, направлено вимоги на робочу адресу щодо явки до державного виконавця, звернуто стягнення на заробітну плату тощо, однак такі не дали результату. При цьому під час здійснення виконавчого провадження встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 266 кв.м і земельної ділянки кадастровий № 462368600:01:002:0774. Повідомляє, що ОСОБА_1 не зареєстрував за собою право власності на вказане майно у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене, просить звернути стягнення на вказане майно.

Ухвалою від 27 січня 2020 року у відкритті провадження за поданням головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року ухвала від 27 січня 2020 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.

Інші заінтересовані особи у судове засідання не викликалися, оскільки за ч.ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд, у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали подання та цивільної справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року у справі № 450/436/15-ц (провадження № 2/450/757/15) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 379751 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки БМВ Х5, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (номерний знак НОМЕР_3 , згідно тимчасового талона), припинено право ОСОБА_2 на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5190 грн. судових витрат.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 березня 2017 року у справі № 450/436/15-ц (провадження № 2-п/450/9/17) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, залишено без задоволення.

Постановою заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Макшанцевою Г.О. від 13 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51064267 на виконання виконавчого листа № 450/436/15-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 23 березня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 384941 грн.

Матеріалами справи встановлено, що в межах виконавчого провадження № 51064267 державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, винесено постанову про розшук такого майна, здійснено виходи за адресою боржника, направлено вимоги на робочу адресу щодо явки до державного виконавця, звернуто стягнення на заробітну плату тощо, однак такі не дали належного результату, а виконати повною мірою вищезгадане рішення суду не вдалося.

Однак, при вчинені виконавчих дій було встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 березня 2014 року у справі № 1316/4768/12, серед іншого, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 266,0 кв.м і земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель кадастровий № :01:002:0774.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року вищезгадане рішення суду залишено без змін в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальні частки вказаного житлового будинку і земельної ділянки.

Сторони не оскаржували рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 130465962 від 11 липня 2018 року стверджується, що ОСОБА_1 не реєстрував у встановленому законом порядку право власності на вищезгадане майно на підставі рішення суду від 07 березня 2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

За п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), Корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 3, 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

За ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 50 Закону «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Верховний Суд у постанові по справі № 676/1314/19 від 10 лютого 2020 року висловив правову позицію, за якою у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 зазначає, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню з підстав, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 10, 247, 260, 440 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 10, 26, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в:

Подання головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О. задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 266,0 кв.м і земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель кадастровий № :01:002:0774.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.