ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5540/20

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/187/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С.,Скрипки А.А.,

секретар:Позняк О.М.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, (суддя Требух Н.В.,), ухвалене у м. Чернігів ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.10.2008 року у розмірі 20196.51 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 14266,03 грн; за простроченими відсотками 3753,93 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 штраф ( фіксована частина) та 949,83 грн штраф ( процентна складова) , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 14.10.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Зочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково, стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 15242 грн 75 коп. і 1576 грн 50 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 16819 грн 25 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважав можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14266,03 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 976 грн 72 коп. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів за користування кредитними коштами та не враховання практики розгляду аналогічних справ Верховним судом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 14.10.2008 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки № НОМЕР_1 ), відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку « Універсальна 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом 2000 грн з базовою відсотковою ставкою у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості.( а.с. 41) Також в анкеті-заяві зазначено, що позичальник згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом позичальник підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку».

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до грудня 2011 року, № НОМЕР_2 строком дії до вересня 2015 року, № НОМЕР_3 строком дії до травня 2017 року, № НОМЕР_4 строком дії до жовтня 2018 року, № НОМЕР_5 строком дії до червня 2022 року. ( а.с 40) Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с. 137-140)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 25.10.2008 року по 28.01.2020 року. ( а.с. 21-38) Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 28.01.2020 року в розмірі 500 грн шляхом внесення готівки через термінал самообслуговування в м. Чернігові по вул. Генерала Белова 29, що знаходиться у відділенні АК КБ «ПриватБанку».

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

Станом на 10.06.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 20196.51 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом 14266,03 грн; за простроченими відсотками 3753,93 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 штраф ( фіксована частина) та 949,83 грн штраф ( процентна складова)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, штрафами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.04.2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від14.10.2008 року, оскільки за умовами анкети-заяви позичальник в письмовому вигляді повинна була підтвердити факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку». Таких доказів суду не надано.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим з яким була ознайомлена відповідачка є таким що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Однак, в підписаній анкеті-заяві від14.10.2008 року сторони погодили надання банком кредитних коштів на умовах сплати відсотків у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції в своєму рішенні прийшов до висновку про стягнення фактично отриманих від АТ КБ «ПриватБанку» коштів ОСОБА_1 в якості позики в розмірі 14266,03 грн, поклавши в основу судового рішення розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем.Даний розрахунок проведений банком з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг в тому числі і щодо черговості зарахування коштів внесених позичальником на погашення заборгованості та з урахуванням відсоткових ставок не погоджених між сторонами, а тому не може бути покладений в основу визначення суми заборгованості по кредиту.

Чернігівським апеляційним судом було витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості по кредитному договору № б/н від 14.10.2008 року з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме 30 % річних.

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає поданий до апеляційного суду в якості належного доказу зазначений вище розрахунок заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачем 14.10.2008 року та кладе його в основу визначення суми заборгованості.

Так, станом на 10.06.2020 року загальна сума заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачкою становить 2636,34 грн з них заборгованість по тілу кредиту 2044,41 грн, відсотках 228,29 грн, штраф( фіксована частина) 250 грн, штраф ( процентна складова) 113,64 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що наявні Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку неє тими, з якими була ознайомлена відповідачка ОСОБА_2 , то відсутні підстави для стягнення штрафів ( фіксована частина та процентна складова)

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із обґрунтувань позову та доводів апеляційної скарги, позивач позовних вимог про стягнення договірних відсотків не вказував. Вимог щодо стягнення нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України відсотків позивач також не заявив.

Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 976,72 грн позивач послався на ст. 625 ЦК України, тобто відсотки, які встановлені законодавчим актом підвищений розмір яких був передбачений Умовами та правилами кредитування АТ КБ «ПриватБанку».

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладений між сторонами кредитний договір від 14.10.2008 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, оскільки кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено у анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять.

Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Як і відсутнє право банку нараховувати вісотки за прострочення виконання зобов`язнання у збільшеному розмірі.

Отже, загальна сума заборгованості, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту, процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 14.10.2008 року становить 2272.70 грн з яких заборгованість по тілу кредиту 2044,41 грн, відсотках 228,29 грн

Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а оскарджуване рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках з постановленням в цій частині позовних вимог нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 20196,51 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2272.70 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 11.25%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2102 грн судового збору (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 236.75 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2102 грн х 11.25%).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів та штрафів тобто фактично оспорювана сума становить 4953,76 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість у розмірі 2272.70 грн, що становить 45,87 % від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3153 грн (а.с.95). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1446.26 грн (3153 грн х 45,87 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2020 року змінити в частині стягнення суми заборгованості та в частині судового збору, зменшивши загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 14.10.2008 року на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з 15242,75 грн до 2272.70 грн з яких заборгованість по тілу кредиту 2044,41 грн, відсотках 228,29 грн, а також зменшивши розмір стягнутого з на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 судового збору з 1576,50 грн до 236.75 грн .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) у відшкодування судових витрат за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 1446.26 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: