КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Сергія Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року (суддя Савицький О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення грошових коштів,

встановив:

у жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по неповернутим грошовим коштам за авіаційні квитки у сумі 10 288грн, 3% річних за ст. 625 ЦК України у сумі 130грн 21коп. та пеню за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 48 530грн 56коп., а всього 57 948грн 77коп. та витрати на правову допомогу у сумі 1 800грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 травня 2020 року він скористався послугами відповідача та на офіційному сайті придбав два квитки за №348 та №349 на рейс PS86 по маршруту Запоріжжя - Київ, дата та час відправлення: 28 травня 2020 року о 06 год. 35 хв., а також квитки у зворотному напрямку на рейс PS85 сполученням Київ - Запоріжжя, дата та час відправлення: 28 травня 2020 року о 20 год. 35 хв. За придбання квитків він сплатив 10 288грн, що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» № C9E8-7EPH-49E4-HM3E.

Позивач стверджував, що 21 травня 2020 року на його електронну адресу відповідачем було надіслано два листи з повідомленням про скасування вищевказаних рейсів. Цього ж дня, він, скориставшись засобами інтернет-сайту авіаперевізника, направив претензії на повернення сплачених коштів за квитки на його ім`я та ім`я його дружини, відповідачем підтверджено отримання претензій та присвоєння їм відповідних номерів, однак на день подання позову відповіді на претензії він не отримав, грошові кошти не повернуті.

Позивач вважав, що повернення грошових коштів є грошовим зобов`язанням, тому сплачені ним кошти підлягають поверненню з врахуванням 3% річних за період затримки з 29 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року.

Також позивач вважав, що відповідач повинен сплатити пеню, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки авіаперевізник допустив ненадання послуги з авіаперевезення та прострочує повернення коштів, починаючи з 29 травня 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко С.Ю.

просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України у сумі 122,61грн та пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі 44 752,80грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у суді першої інстанції - 1 800грн та у суді апеляційної інстанції - 1 600грн.

Представник позивач посилається на неврахуванням судом тієї обставини, що грошові кошти відповідачем були повернені позивачу після подання позовної заяви - 1 листопада 2020 року, тому позивач має право на отримання пені та 3% річних.

Також представник позивача зазначає, що відповідачем не надано доказів отримання сертифікату торгово-промислової палати про наявність обставин непереборної сили та їх вплив на конкретні правовідносини, які склалися з позивачем.

Крім того, відповідачем ніяк не обґрунтовано причини невиконання свого обов`язку по своєчасному поверненню позивачу грошових коштів за квитки на скасовані рейси.

Представник позивача стверджує, що після спливу семи днів після направлення претензій 21 травня 2020 року, тобто не пізніше 28 травня 2020 року, відповідач повинен був здійснити повернення сплачених за квитки коштів у сумі 10 288грн, проте до подачі позову до суду продовжував їх протиправно утримувати без пояснення причин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року на території України був встановлений карантин та розпорядженням Кабінету Міністрів України № 287-р від 14 березня 2020 року тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного сполучення, що призвело до відсутності умов для здійснення повітряних перевезень, зокрема, повної зупинки регулярного пасажирського сполучення, всіх чартерних рейсів, у тому числі рейсів, якими повинен був скористатися позивач. Відповідач вважає вказані обмежувальні заходи обставинами непереборної сили, що знаходилися поза контролем авіакомпанії та які унеможливлювали виконання повітряних перевезень.

Також у відзиві зазначено, що грошові кошти не були повернені позивачу, оскільки він не звернувся до головного офісу авіакомпанії та не пред`явив документів, які посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 травня 2020 року позивач придбав на офіційному сайті відповідача: www.flyuia.com2 електронні авіаквитки №348 та №349 за напрямком Запоріжжя - Київ - Запоріжжя з датою вильоту із Запоріжжя в Київ 28 травня 2020 року о 6 год. 35 хв. та із Києва до Запоріжжя 28 травня 2020 року о 20 год. 35 хв. загальною вартістю 10 288грн (с.с.7-10).

Оплата вартості квитків підтверджена квитанцією від 24 серпня 2020 року, в якій зазначено, що операція оплати проведена 12 травня 2020 року (с.с.11). Отримання грошових коштів відповідачем не оспарювалося.

21 травня 2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від відповідача щодо скасування рейсу PS 86 Запоріжжя - Київ 28 травня 2020 року та PS 85 сполученням Київ - Запоріжжя 28 травня 2020 року у зв`язку із рішенням уряду України щодо продовження карантину в країні, тому МАУ припиняє виконання регулярних рейсів по всій мережі польотів по 15 червня 2020 року включно.

В зв`язку із скасуванням авіарейсів відповідачем було запропоновано позивачу змінити дату подорожі за тим самим маршрутом і в обраному класі бронювання в рамках терміну дії авіаквитка на рейси МАУ без сплати штрафних санкцій або обміняти невикористаний квиток на іменний промокод з додатковим бонусом 25% вартості.

21 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення

коштів за невикористані квитки засобами електронного зв`язку, отримання якої та реєстрацію якої підтверджено відповідачем.

До відзиву на позовну заяву відповідач надав докази про перерахування на рахунок позивача 1 листопада 2020 року вартості невикористаних квитків № 348 та № 349 у розмірі 10 288грн. Отримання коштів не заперечується позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості невикористаних квитків, суд першої інстанції виходив з того, що вартість квитків була відповідачем відшкодована. Рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України та пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції виходив з доведеності факту дії надзвичайних обставин у період з березня 2020 року по червень 2020 року - введення карантинних обмежень державами, пов`язаних з поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SARS-COV-2, та скасуванням авіаперевезень на вимогу уповноважених органів державної влади, а тому вважав, що згідно ч.6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

У статті 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Повітряним Кодексом України(далі ПК України) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2019 року за № 141/33112(далі Правила).

Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

З наведеного вбачається, що ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», продавши позивачу авіаквитки, вступило з ним у договірні правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 100 ПК України правила авіаперевізника - правила, інструкції і технології, встановлені авіаперевізником, які використовуються при повітряних перевезеннях пасажирів та/або багажу, вантажу, пошти, а також правила застосування тарифів, стандарти та настанови з обслуговування пасажирів і багажу, порядок розгляду претензій та позовів. Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити

стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Частиною першою статті 104 ПК України передбачено, що у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду.

Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць.

Відповідно до частини третьої статті 105 ПК України перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів.

Відповідно до частини першої статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Надання сторонам вказаного права пов`язано з особливостями послуги і може відбутися у трьох випадках: коли підстави для розірвання договору передбачені ЦК України, передбачені законом, за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Виходячи з обставин справи та повідомлення позивача про скасування рейсу, позивач мав право відмовитися від перевезення та отримати протягом семи днів електронним банківським переказом повернення повної вартості квитків за ціною, за якою їх було придбано.

Посилання відповідача на неможливість повернути позивачу сплачені за квитки кошти, так як він не звернувся до головного офісу авіакомпанії та не надав документи, що посвідчують його особу, колегія суддів вважає безпідставними.

У розділі XVIII Правил визначений порядок повернення коштів.

Згідно пункту 1 цього розділу повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток.

Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти на платіжну картку, з якої позивачем були оплачені квитки, або повідомити позивача про причину неповернення грошових коштів.

Безпідставність посилань відповідача також підтверджується тим, що грошові кошти

були повернені відповідачем 1 листопада 2020 року на платіжну картку позивача без надання ним документів та явки до головного офісу авіаперевізника.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Статтею 625 ЦПК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, а тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне повернення коштів є правомірними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність надзвичайних обставин у період з березня 2020 року по червень 2020 року звільняють відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань.

Платежі, встановлені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність надзвичайних обставин не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: сума боргу ? процентна ставка (%) / 100% ? кількість днів / кількість днів у році. Отже за період з 29 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року прострочка становить 154 дні, а 3% річних складають 129грн 86коп. (10288 х 3% / 100% х 154 / 366 (днів у році).

Згідно з частиною третьою статті 101 ПК України дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги),якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в

розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Частиною шостою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності (таяння снігу в горах, щорічні сезонні мусонні дощі тощо), а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Подібна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 236/3821/18.

Загальновідомим є факт, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", при цьому Уряд заборонив будь-які пасажирські перевезення, в тому числі авіаційним транспортом.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Виходячи з вищевикладеного та обставин справи, відповідачем доведено, що скасування рейсів, на які були придбані позивачем квитки, відбулося у зв`язку із непереборною силою - встановленням на території України державними органами карантину та забороною Урядом авіаційних перевезень, тому наявні підстави для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

З наведеного у позовній заяві та апеляційній скарзі обґрунтування стягнення пені, вбачається, що позивач вважає, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає стягненню з відповідача не тільки у зв`язку із не наданням послуги перевезення, а і у зв`язку із несвоєчасним поверненням відповідачем грошових коштів за квитків.

Разом з цим, зазначене твердження не ґрунтується на положеннях ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає сплату пені тільки коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто за несвоєчасне повернення коштів, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати інфляційних втрат (про що заявлено позивачем не було) та 3% річних.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення

повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 1 261грн 20коп. на користь держави.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 1 статті 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У частині 3 статті 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу у розмірі 1 800грн, які він просив стягнути з відповідача.

У підтвердження зазначених витрат до позовної заяви додані: договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 19 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Сергія Писаренка», додаткова угода № 1 до договору від 29 жовтня 2020 року, згідно якої гонорар адвоката складає 400грн за годину роботи адвоката, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Писаренком С.Ю. від 29 жовтня 2020 року, згідно якого на підготовку позову адвокатом було витрачено 4,5 годин, акт прийняття наданих послуг, який підписаний адвокатом та позивачем 29 жовтня 2020 року та квитанція про оплату послуг адвоката на 1 800грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі

відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Таким чином, представником позивача були надані належні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу згідно умов договору про надання правничої (правової) допомоги від 19 жовтня 2020 року.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву відповідач не висловив заперечення проти розміру витрат на правову допомогу, які просив стягнути позивач.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що відповідачем грошові кошти за квитки були повернені позивачу після направлення ним позову до суду, що було визнано судом першої інстанції підставою для стягнення з відповідача судового збору у прибуток держави за подання позовної заяви, суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним врахувати, що позовні вимоги про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання є правомірними та підлягають задоволенню, а відтак позивач має право на відшкодування понесених витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, за надання правової допомоги у суді першої інстанції позивачу підлягає відшкодуванню 18% від сплаченої суми - пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 324грн.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Писаренко С.Ю. просить відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу, понесені за розгляд справи апеляційним судом, у сумі 1 600грн.

У підтвердження понесених витрат представником позивача надані: копія додаткової угоди № 2 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 19 жовтня 2020 року, яка укладена 18 червня 2021 року між позивачем та адвокатом

Писаренком С.Ю., акт здачі-прийняття наданих послуг від 25 червня 2021 року, згідно якого на підготовку апеляційної скарги адвокатом було витрачено 4 години, детальний опис наданих послуг від 25 червня 2021 року та копія квитанції про оплату позивачем 1 600грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не зазначив про неспівмірність понесених позивачем витрат на правову допомогу під час розгляду справи апеляційним судом, а відтак враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4грн 64коп. - 0,29% від задоволених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Сергія Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та витрат на правову допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14348681, яке знаходиться у м. Київ, вул. Лисенка, 4 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , 3% річних у сумі 129грн 86коп. та витрати на правову допомогу у сумі 328грн 64коп., а всього 458грн 50коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14348681, яке знаходиться у м. Київ, вул. Лисенка, 4, на користь держави судовий збір у сумі 2 102грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 2 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк