Справа №443/1579/20
Провадження №2/443/794/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

представника позивача адвоката Цюмрака М.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовочму судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказаний будинок було зареєстроване Стрийським МБТІ 20.07.1988 року під реєстровим № 228 за колгоспним двором, головою якого був мій дід ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно витягу з погосподарської книги с. Зарічне від 15.07.2020 року №388, будинковолодіння по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 рахується за: ОСОБА_5 - голова двору, дідо позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 - матір позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 - батько позивача; ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 - сестрою позивача. Станом на 30.06.1990 року кожному із членів колгоспного двору умовно належало 1/5 частки у майні двору.

Стверджує, що після смерті діда ОСОБА_5 його частку у майні двору успадкувала його матір, тобто на час смерті матері ОСОБА_4 вона умовно була власником, з урахуванням і її частки 2/5 часини майна колгоспного двору.

Крім того, стверджує, що відповідачі по справі відмовилися від спадкування на його користь. Після смерті матері позивач вирішив оформити спадщину на своє ім`я, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Тому, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

У судовове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак подала нотаріально завірену заяву про визнання позову та просить проводити розгляд справи без її участі.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького виконкому від 12.12.2000 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_4 ., що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 05.04.2019 року (а.с. 9).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 16.10.2020 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його мами - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.16).

Як вбачається, із витягу з погосподарської книги села Зарічне, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння на вулиці по АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору і числиться за громадянами: ОСОБА_5 голова двору; ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_1 - зять; ОСОБА_2 - онук; ОСОБА_6 - онука. (а.с.14).

Згідно довідки Зарічненської сілської ради №608 від 13.10.2020 року, ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із сім`єю: ОСОБА_1 - чоловік; ОСОБА_2 - син. В Зарічненській сільській раді від імені ОСОБА_4 заповіт не посвідчувався (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та довідки Стрийського МБТІ (а.с.12-13) житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.04.1975 року, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09.07.1994 року, 09.07.1994 року, актовий запис №323, зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.11).

Єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_2 , оскільки відповідач ОСОБА_1 не претендує на майно колгоспного двору, про що заявив у судовому засіданні. Відповідач ОСОБА_3 не претендує на майно колгоспного двору, що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 14.03.2021 року (а.с.43).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок та господарські будівлі і споруди у АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно витягу з погосподарської книги села Зарічне, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння на вулиці по АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору і числиться за громадянами: ОСОБА_5 голова двору; ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_1 - зять; ОСОБА_2 - онук; ОСОБА_6 - онука.

Відтак, вони фактично були співвласниками вищевказаного будинку, однак право власності на частини будинку, після припинення колгоспного двору, за ними не реєструвалось.

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 16.10.2020 року (а.с.16) ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за ззаконом після смерті матері, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка