Справа №746/523/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2021 року
Срібнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Цигури Н. А.,

при секретарі Жмаці Каленіченко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Срібне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду та обгрунтовує його наступними обставинами.

01 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Подільської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №04 від 01 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2010 року. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_4 . Cторони мають малолітню дитину, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною розірвання шлюбу є погіршення стосунків, в результаті чого зникло взаєморозуміння, що призводило до скандалів, які потребували втручання працівників поліції. Спроби примиритися бажаних результатів не дали. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та дитині душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їх сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Подружні відносини між сторонами припинилися з травня 2020 року, а з жовтня 2020 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір з приводу майна набутого за час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відсутній. Вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та дитини. Тому вважає за необхідне розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Також позивач переконана, що син повинен проживати разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач дуже любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. Вона працює, своєчасно отримує заробітну плату, слідкує за станом здоров`я дитини, виховує та піклується про неї, має з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Проживання дитини з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Оскільки відповідач декілька разів висловлювався, що забере дитину до себе, суд має визначити місце проживання дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, він неврівноважений та схильний до фізичних образ, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини.

Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, та визначити місце проживання дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, залишити дитину проживати разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Нечай В. І., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснила, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинились вісім років назад. З дня народження сина вона проживала з чоловіком, як із сусідом. Господарство вела сама, займалася їх дитиною, а також виховувала її старшого сина від першого шлюбу, який проживав разом з ними. 04.11.2020 року вона повернулася з роботи та не відчувала запаху, про що повідомила відповідачу та свекрусі. На пропозицію чоловіка піти в лікарню вона відмовилась, а пішла до своїх батьків, доки з`ясується її стан здоров`я. Коли 11.11.2020 року повернулася додому, до будинку потрапити не змогла, тому що замки були змінені, а ОСОБА_2 її до будинку не впустив. Вона викликала поліцію. Між нею та ОСОБА_2 і раніше виникали скандали, в результаті яких вона залишала будинок та не проживала від одного до п`яти днів. Зараз вона проживає в будинку її батьків. Для дитини там є все необхідне. Після того, як вона залишила чоловіка та сина, син став нервовий. ОСОБА_6 з сином рідко. Чотири рази приходила до нього в школу. Перший раз син відмовився іти з нею, сказав, що піде до батька. Другий раз вона пішла до ОСОБА_7 в школу із старшим сином, після чого всі пішли до будинку за місцем її проживання, спілкувались. Потім вона відвела сина до ОСОБА_2 . Вподальшому із сином не спілкувалась. На її спроби поспілкуватись син реагує нервово, тому вона не наполягала на зустрічах. Згідно встановленого органом опіки та піклування графіку спілкування приходила додому до ОСОБА_2 , щоб взяти сина, але син до неї не виходив. Вважає, що в такому відношенні сина до неї винен батько дитини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги, щодо розірвання шлюбу визнав, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини не визнав. Пояснив, що з 04 листопада 2020 року між ним та

ОСОБА_1 відбулась сварка з приводу можливого захворювання позивачки на коронавірус, оскільки, прийшовши з роботи, позивач поскаржилась на головний біль та втрату нюху. Остергіючись за здоров`я дитини, запропонував дружині обстежитись у лікарні чи побути в окремій кімнаті, на що позивач залишила місце проживання та пішла до її батьків. Після того, як ОСОБА_8 пішла з дому, він виявив у сараї заховану бензопилку, мішок часнику, винесений з хати, тому вирішив змінити замки. Коли ОСОБА_8 повернулась, дитина з нею відмовилась говорити. З того часу вони проживають окремо, стосунки не підтримують. Син залишився проживати разом з ним, спілкуватись із матір`ю не бажає.

ОСОБА_1 під час їх спільного проживання неодноразово вживала алкогольні напої, свідком чого був і син, хоча при її захворюванні на епілепсію їй це категорично протипоказано. В минулому році ОСОБА_1 випила цілу упаковку пігулок від епілепсії, про що він повідомив її батьку, який возив ОСОБА_8 до лікарні за медичною допомогою. Поведінка ОСОБА_8 буває неадекватною. Раніше він також міг вживати спиртне. Проте, з 2016 року спиртних напоїв він взагалі не вживає. Разом з ними проживав тривалий час син ОСОБА_8 від першого шлюбу, ОСОБА_9 , до якого він ставився добре. Був випадок, коли ОСОБА_8 била Владивлава ременем. Також вона могла вдарити і сина ОСОБА_7 , а як допомагала вчити уроки, то її крики «чуло все село». Син з ОСОБА_8 спілкуватись не бажає категорично. Він просить його, щоб той пішов поспілкувався, проте син не бажає говорити з матір`ю.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області Калініченко О. М. у судовому засіданні пояснив, що, враховуючи переважне право дитини проживати разом з матір`ю, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, оскільки дитина потребує материнської турботи, а факти, наведені відповідачем, нічим не підтверджені.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили в судовому засіданні, що ОСОБА_1 відповідальна, чесна, роботяща. Один раз бачили у ОСОБА_8 синець, на що та відповіла, що то з господарем непорозуміння.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його дочкою. Причиною сімейного скандалу вважає те, що приїхала мати ОСОБА_13 з м. Київ і ОСОБА_2 пішов під її вплив. Підтвердив випадок, що ОСОБА_1 випила лишню чарку, після чого відбулась сварка і вона випила жменю таблеток. Він возив її у лікарню за медичною допомогою, де їй ставили крапельницю. Він просив ОСОБА_2 укласти «мирову», а якщо таке повториться, то пообіцяв забрати речі. Повідомив, що раніше спиртні напої вживав і ОСОБА_2 , не раз бив дочку.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що проживав в сім`ї матері ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_2 з часу їх одруження до того як пішов на службу в армію. В сім`ї частенько відбувались сварки, після яких мати йшла до свого батька, його дідуся. Бачив матір із синяком. За часу спільного проживання до сина ОСОБА_7 прихильні в однаковій мірі, як батько, так і мати, проте більше часу дитина проводила з матір`ю. До нього ОСОБА_2 ставився добре.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що в кінці жовтня 2020 року приїхала до сина ОСОБА_2 в с. Поділ. Невістка ОСОБА_8 поскаржилась на погане самопочуття. Син запропонував зробити тест, тому що хвилювався за дитину, на що ОСОБА_8 заперечила. Вона запропонувала піти в окрему кімнату, на що ОСОБА_8 рознервувалась, почала кричать, зібралась і побігла. Вона була свідком, як ОСОБА_8 частенько випивала, погрожувала суїцидом. Оксана має психічне захворювання, намагалась отруїтись таблетками.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні, в присутності педагога, психолога та представника органу опіки та піклування висловив однозначну думку, що він бажає проживати лише з батьком. Маму не любить, тому що коли не розумів уроків, вона била по голові, по затилку, по руках, ображала його аферистом, говорила, що відрубає голову, пила горілку, в 2019 році забрала у нього з шухлядки гроші, які він зібрав на новорічні свята. Він її боїться, тому коли бачить, то нервується. Якщо мама забере його жити до себе, то він втече до батька. Батько спілкуватись із мамою не забороняє, навпаки говорить, щоб ішов, але він не бажає. За час, що він проживає з батьком, мама йому нічого не принесла.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що є вчителем початкових класів Подільської ЗОШ. В третьому класі навчається ОСОБА_17 . Рівень знань ОСОБА_7 на належному рівні, середньодостатній. До скандалу в сім`ї восени 2020 року вона знала і спілкувалась лише з мамою. Потім питаннями дитини став займатись батько. Дитина з першого класу мала нервові зриви, а після розладу в сім`ї все ще більш погіршилось. Дитина не приймає правил, думок, якщо щось не подобається, зразу ж телефонує до батька, на кожну помилку реагує агресією. Раніше ОСОБА_7 до матері відносився байдуже, а зараз з матір`ю спілкуватись не бажає, при її появі стає збудженим, починається істерика. Батько є для нього прикладом.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що до грудня 2020 року працювала начальником служби у справах дітей Срібнянської райдержадміністрації. Брала участь в проведенні обстеження умов проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_2 . Обоє батьки є працюючими, умови для проживання дитини у обох батьків створені та відповідають інтересам дитини. Брала участь при вирішенні питання комісією з питань захисту прав дитини, коли встановлювався графік спілкування матері з дитиною. Вказаний графік не виконується, дитина спілкуватись із матір`ю не бажає. Вважає, що конфлікти між батьками негативно вплинули на дитину.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 01 жовтня 2010 року у виконавчому комітеті Подільської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області - актовий запис №04 від 01 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2010 року .

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28 серпня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Подільської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області.

Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 22.02.2021 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини зупинено та надано сторонам строк для примирення, терміном на 3 (три) місяці.

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_2 після наданого строку для примирення не примирилися, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, намірів зберегти сім`ю не мають. Сім`я позивача та відповідача розпалась остаточно і її збереження неможливе. Дитина проживає разом з батьком.

Оскільки, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач- погоджується, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Отже, суд приходить до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились, перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. Суд враховує бажання позивача ОСОБА_15 , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем ОСОБА_4 .

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд застосовує наступні норми права, враховує встановлені судом обставини та виходить з наступних мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, що набула чинності для України 02 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а положеннями ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

При визначенні місця проживання дитини суд встановлює не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дітей встановлює та надає належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (справа «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 61-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Таким чином, ураховуючи вказаний вище висновок Великої Палати Верховного Суду, вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дитини.

Позивач ОСОБА_15 , з листопада 2020 року проживає разом зі своїми батьками у їх будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстрована з 2013 року. З 2008 року до листопада 2020 року ОСОБА_15 проживала зі своїм чоловіком по АДРЕСА_2 .

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_15 , складеного 21.12.2020 року вбачається, що ОСОБА_15 проживає в АДРЕСА_1 разом з батьками ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та сином ОСОБА_14 . Будинок на праві власності належить ОСОБА_12 та ОСОБА_19 . Санітарний стан житлового приміщення задовільний, температурний режим в нормі, сім`я забезпечена продуктами харчування, тримається підсобне господарство. Для дитини є окрема кімната, де є місце для розвитку та навчальної діяльності. Для проживання, розвитку та виховання створені належні умови. Причин, які б негативно впливали на дитину, не виявлено.

Згідно характеристики за місцем роботи від 01.12.2020 року ОСОБА_15 працює у філії ЧД АТ «Укрпошта» з 21 серпня 2018 року по теперішній час на посаді листоноші. За місцем роботи характеризується позитивно, працює старанно, відповідально виконує покладені на неї обов`язки, не порушує правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. З колегами та клієнтами спілкується ввічливо, підтримує дружні стосунки. По характеру працьовита, відповідальна, неконфліктна.

Згідно довідки Срібнянської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області від 17.11.2020 року ОСОБА_15 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 та має склад сім`ї ОСОБА_5 , 2012 року народження.

Відповідно до довідки КНП «Срібнянська ЦРЛ» №357 від 07.12.2020 року ОСОБА_15 на обліку у лікаря-психіатра і нарколога не перебуває.

ОСОБА_2 проживає в будинку матері з 2007 року за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним проживає дитина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 , складеного 25.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_5 . На час обстеження мати дитини ОСОБА_15 в сім`ї в результаті сварки не проживає. Будинок на праві власності належить матері ОСОБА_2 . Санітарний стан житлового приміщення задовільний, обробляється земельна ділянка, тримається домашнє господарство - кури. У дитини є окрема кімната, місце для відпочинку та навчальної діяльності. Умови для проживання дитини задовільні.

Згідно характеристики за місцем роботи ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ», с. Харькове Талалаївського району Чернігівської області, ОСОБА_2 працює інженером з охорони праці. За період роботи зарекомендував себе старанним, дисциплінованим, уважним працівником, своєчасно, уважно, відповідально та якісно виконує свої посадові обов`язки. В колективі користується повагою. Порушень трудової дисципліни та зауважень з боку керівництва не має.

Згідно характеристики за місцем проживання №02-32/19 від 05.02.2021 року Подільським старостинським округом Срібнянської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області Вачуга В. І. характеризується позитивно, громадського порядку не порушує, із сусідами та односельцями підтримує дружні стосунки. У вживанні наркотиків та зловживанні алкогольними напоями не помічений. До адміністративної відповідальності виконкомом селищної ради не притягався. Має статус учасника бойових дій.

Згідно службової характеристики командира БрАГ ЗКБр військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 19.10.2016 року ОСОБА_2 в період 2015-2016 років виконував військовий обов`язок в зоні проведення АТО в Донецькій області. Займана посада водій реактивної артилерійської батареї БрАГ військової частини-польова пошта НОМЕР_3 . За час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони.

Відповідно до довідок КНП «Срібнянська ЦРЛ» №358 від 08.12.2020 року, №28 від 04.02.2021 року ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра і нарколога не перебуває.

Рішенням виконавчого комітету Срібнянської селищної ради Чернігівської області №106 від 09.04.2021 року затверджено висновок органу опіки та піклування Срібнянської селищної ради щодо участі матері ОСОБА_15 у вихованні дитини ОСОБА_5 , рекомендовано ОСОБА_15 брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 відповідно до графіку.

Із довідки №27 від 23.11.2020 року, виданої Подільською ЗОШ вбачається, що ОСОБА_5 станом на 23.11.2020 року навчається у 3 класі школи. Дитиною опікуються мати ОСОБА_15 та батько ОСОБА_2 . За весь період навчання ОСОБА_20 у закладі освіти ОСОБА_15 постійно цікавиться навчанням сина, бере активну участь у освітньому процесі, контролює навчання дитини, допомагає у виконанні домашніх завдань, приймає участь та допомагає класоводу у проведенні виховних заходів класу. Регулярно відвідує батьківські збори, є головою батьківського комітету класу.

Відповідно до психолого-педагогічних характеристик ОСОБА_5 №28 від 01.12.2020 року та №21 від 02.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 забезпечений шкільним приладдям та іншими речами, матеріальні умови сім`ї хороші. З повагою та любов`ю ставиться до батьків, хоча останнім часом виявляє агресію в ставленні до матері. Станом на грудень 2020 року ОСОБА_5 в стосунках з однолітками іноді виникали конфлікти, оскільки хлопчик не завжди вміє керувати своїми емоціями. Вирішення конфлікту досягає з допомогою дорослих. На зауваження дорослих реагує нервово. Станом на червень 2021 року ОСОБА_5 характеризується замкненим, часто виявляє агресію, провокує конфлікти серед учнів класу. Дати належну оцінку своїм словам і вчинкам не може, відкривається та спілкується відверто рідко. На зауваження дорослих реагує нервово.

Згідно висновку органу опіки та піклування, Срібнянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини за № 2465 від 29.12.2020 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний висновок обгрунтований тим, що батьки ОСОБА_15 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, але проживають окремо. Малолітня дитина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, навчається в 3 класі Подільської ЗОШ, любить і поважає батьків, проте останнім часом виявляє агресію до матері. Стосунки між батьками впливають на емоційний стан хлопчика. Умови проживання як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_2 , є належними для проживання дитини. Обоє батьки за місцем проживання та за місцем роботи характеризуються позитивно.

Згідно висновку спеціаліста №3-21 від 05.02.2021 року, складеного практичним психологом ОСОБА_21 , ОСОБА_17 прив`язаний до батька ОСОБА_2 , бажає з ним проживати, не бажає спілкуватися з мамою за власним рішенням.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з пріоритетів інтересів дитини, їх найкращого забезпечення та вважає, що правові підстави для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю відсутні.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що як батько, так і мати є працюючими, отримують сталий дохід, позитивно характеризуються, мають рівні житлові умови для проживання дитини, що підтверджується довідками з місця роботи про отримані доходи, характеристиками, актами обстеження умов проживання.

Суперечки та непорозуміння між сторонами щодо неможливості подальшого спільного проживання та збереження сім`ї негативно вплинули на дитину, яка і до цього мала конфлікти з однолітками, не завжди вміла керувати емоціями, а стала ще більш вразливішою, нервовою, замкнутою, про що вбачається із соціально-педагогічних характеристик дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини разом з матір`ю, оскільки він є необгрунтований, складений без урахування інтересів дитини, перевірки фактів поведінки матері, наведених відповідачем у суді, яка може мати негативний вплив на дитину. Орган опіки та піклування у висновку зазначає, що син ОСОБА_7 виявляє аргесію до матері, проте оцінку вказаному факту не надає. Представник органу опіки і піклування у судовому засіданні також не обгрунтував доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, а лише вказав на переважне право дитини проживати разом з матір`ю.

Також суд враховує, що поведінка матері, яка полягала в спробі суїциду шляхом вживання таблеток, знайшла підтвердження у суді поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та вважає, що нанесла шкоди не лише власному здоров`ю, але і травмувала дитину, яка була свідком вказаного.

Доказів вживання позивачем ОСОБА_15 алкогольних напоїв до справи не додано, проте аналізуючи пояснення її батька ОСОБА_12 та відповідача ОСОБА_2 в сукупності, суд вважає, що такі факти мали місце, що також має негативний вплив на дитину.

Суд приймає до уваги пояснення позивача ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_12 про те, що мали місце і факти вживання алкоголю відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечивв він і сам. Проте, із пояснень учасників та свідків встановлено, що після повернення із служби в збройних силах України, з 2016 року такі факти в поведінці батька перестали мати місце.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2012 року про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обставина, що перешкоджає проживати синові ОСОБА_7 разом з батьком, судом не може бути взята до уваги. Модель поведінки, спосіб життя особи може змінюватись. В даному випадку встановлено, що ОСОБА_2 в повній мірі виконує свій батьківський обов`язок відносно сина ОСОБА_7 , є для нього авторитетом, приладом, про що в своїх поясненях зазначила свідок ОСОБА_16 .

В задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Нечая В. І., про визнання недопустимим та невикористання висновку спеціаліста практичного психолога ОСОБА_21 за №3-21 від 05.02.2021 року, суд відмовляє, оскільки іншого висновку спеціаліста-психолога сторонами до справи не додано, зміст вказаного висновку у судовому засіданні оголошено відповідачем державною мовою та він узгоджується із думкою дитини, висловленої в ході судового розгляду. При цьому суд керується тим, що першочергове значення у спірних павовідносинах має об`єктивне встановлення фактичних обставин для справедливого розгляду справи та розв`язання спору на користь дитини.

За наслідками сімейної сварки, що мала місце 04.11.2020 року, відносно позивача ОСОБА_15 та відповідача ОСОБА_2 складені протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Суд враховує, що відносно ОСОБА_15 провадження закрито за сплим строків накладення адміністративного стягнення, а відносно відповідача ОСОБА_2 провадження в справі закрито за ст. 22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення.

За наявних встановлених обставин у справі суд враховує і приділяє належну увагу думці малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вислухану у судовому засіданні, відповідно до якої він бажає проживати лише з батьком, матір боїться, а коли бачить, то нервується, що якщо мати забере його жити до себе, то він втече до батька.

Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення батька та матері до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини та її розвитку в спокійному та стійкому середовищі, де вона проживає з часу народження, має постійні соціальні зв`язки, школу, зважаючи на її вік та потреби, враховуючи, що проживання її у сформованому звичному для неї оточенні та обстановці є для неї найбільш прийнятим, беручи до уваги турботу батька, який став постійним учасником навчально-виховного процесу, для забезпечення емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також враховуючи повагу дитини до батька, який для неї є авторитетом, та фактичне місце проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_15 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_15 щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу судом задоволена, відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 840 грн. 80 коп. в повернення сплаченого судового збору при пред`явленні позову про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 24, 112, 113, 114, 115, 141, 150, 153, 155, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст. 16 Загальної декларації прав людини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 01 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Подільської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області - актовий запис №04 від 01 жовтня 2010 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_23 , розірвати.

Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 обрала прізвище ОСОБА_4 .

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Срібнянський районний суд Чернігівської області.

Суддя