Справа №746/298/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2021 року

Срібнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Цигури Н. А.,

при секретарі Жмаці - Каленіченко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Срібне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 20 липня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Гурбинської сільської ради народних депутатів №42 від 14 липня 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 1995 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Йому на праві власності належить 1/5 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

16 січня 2019 року між ним та ОСОБА_2 у Срібнянському районному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №02 від 16 січня 2019 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 та її неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_3 стали проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де були зареєстровані.

Рішенням Срібнянського районного суду від 27 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 обрала прізвище ОСОБА_2 . Фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені з травня 2020 року. З вказаного часу ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають, вибули на постійне місце проживання в інший населений пункт.

Оскільки ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 у вищезазначеному житловому будинку не проживають без поважних причин більше одного року, будь-яких домовленостей між ними та ним, як власником, а також іншими співвласниками, не було, відповідачі вважаються такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що відповідачі фактично виселились з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в добровільному порядку знятись з реєстрації відмовляються, чим порушують його права та законні інтереси, як власника житлового будинку. Факт реєстрації в належному йому будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю.

Просить суд визнати ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розміщеним за адресою : АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але в заяві до суду зазначає, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 в судові засідання 19.11.2021 року, 26.11.2021 року не з`явилася, хоча відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надіслала, про причини неявки не повідомила, відзив не подала.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради Панченко О. В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з врахуванням неявки сторін в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 20 липня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Гурбинської сільської ради народних депутатів №42 від 14 липня 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 1995 року є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачу на праві власності належить 1/5 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

16 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_2 .

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , стали проживати в будинку АДРЕСА_1 , де і були зареєстровані.

Рішенням Срібнянського районного суду від 27 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 обрала прізвище ОСОБА_2 . Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони проживали спільно до травня 2020 року.

З 5 травня 2020 року ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживають, про що вбачається із довідки Срібнянської селищної ради Чернігівської області №1264 від 16.07.2021 року, виданої на підставі акту №9 від 05.05.2020 року щодо встановлення факту непроживання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Так, частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Вказане відповідає правовому висновку що висловлений 16.11.2016 ВСУ при розгляді справи №6-709цс16.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є співвласником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 20 липня 1995 року, відповідачі, як колишні члени сім`ї співвласника житла ОСОБА_1 , не проживають за зареєстрованим місцем проживання, без поважних причин понад один рік, з 5 травня 2020 року, на час розгляду спору судом не є членами його сім`ї, між співвласниками будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 і відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то існує порушення прав позивача на вільне володіння та розпорядження своєю власністю, оскільки з врахуванням зареєстрованого в будинку відповідача, створені перешкоди щодо користування та розпорядження нерухомим майном.

Враховуючи положення наведених правових норм, з огляду на суть заявлених позовних вимог (захист права власності), положення ст. 5 ЦПК України, доведеність заявлених вимог позивачем, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у обраний ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 280-288 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Срібнянської селищної ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , власниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: