ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 травня 2021 року

м. Харків

справа №632/908/20

провадження № 22-ц/818/2819/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Крилової Олени Леонідівни, на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року, ухвалене суддею Библіва С.В., в залі суду в м. Первомайський,

В С Т А Н О В И В :

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 12.10.2006 року було укладено кредитний договір № 33378-cred. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 2000,00 доларів США на термін до 12.10.2007 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № 33378-cred. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість - 400,45 (доларів США),яка складається з наступного: - 400,45 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Зазначають, що відповідачем було частково сплачено заборгованість по договору. Однак зазначених коштів недостатньо для погашення заборгованості по кредиту, оскільки відповідач ухиляється від належного виконання зобов`язань та відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем рахується прострочена заборгованість.

У зв`язку із чим просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі - 400,45 (доларів США).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення. Судові витрати понесені позивачем залишено за останнім.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено, що із 12 квитанцій, наданих відповідачем, то лише 2 квитанції доводять погашення Відповідачем заборгованості за кредитним договором № 33378-cred від 12.10.2006 р., оскільки в призначенні платежу було вказано саме картрахунок № НОМЕР_1 . Усі інші платіжні документи, надані відповідачем, були здійснені на погашення іншого кредитного договору, що підтверджується призначення платежу, в якому зазначений інший картрахунок № НОМЕР_2 . На підтвердження вказаних обставин надає виписку по рахунку клієнта НОМЕР_3 , з якої вбачається, що Банком була прокредитована особова карта відповідача Голд, шляхом встановлення на нього кредитний ліміт у розмірі 2000,00 доларів США, а відповідач користувався даними кредитними коштами. Вказує, що надані докази відповідачем є неналежними, адже не доводять погашення ним заборгованості за кредитним договором від 12.10.2006 р. № 33378-сгеd, а стосуються іншого зобов`язання. Проте, суд першої інстанції не дослідив належним чином, надані відповідачем платіжні документи на відповідність їх умовам кредитного договору не перевірив їх належність та достатність, чим порушив норми процесуального права і що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. З метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апелянт просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи і дослідити додатковий доказ виписку по картрахунку НОМЕР_3, який є визначальним при встановленні фактичних обставин стосовно наявності у відповідача іншого прокредитованого рахунку НОМЕР_4 . Дані докази надаються на підтвердження належності доказів, наданих до суду першої інстанції і яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга не містить обґрунтування причин неподання виписки по картрахунку НОМЕР_3 до суду першої інстанції позивачем по справі. Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем. Також вказує, що позивачем пропущений строк для звернення до суду із вказаними вимогами.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 березня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження існування заборгованості у ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору № 33378-cred від 12.10.2006 року. Також суд першої інстанції зазначив, що строк позовної давності сплинув, але суд відмовляє у задоволенні позову, саме, з підстав відсутності у позивача права вимоги захисту свого матеріального права і не бере до уваги його процесуальний момент.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 12.10.2006 року було укладено кредитний договір № 33378-cred. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 2000,00 доларів США на термін до 12.10.2007 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.8-11).

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 33378 cred від 12.10.2006 року було складено графік погашення кредиту та процентів (а.с.10- зворотна сторона).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість - 400,45 (доларів США),яка складається з наступного: - 400,45 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

Так, на підтвердження виконання кредитного договору відповідачем до суду було надано копії квитанцій у кількості 12 штук згідно графіку погашення кредитної заборгованості та процентів (а.с.69-70).

Відповідно до п.1.1. Договору, Банк при наявності вільних коштів зобов`язуватися надати Позичальнику строковий кредит у розмірі, зазначеному в п.п. 1.3. даного Договору, шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок № НОМЕР_1 . відкритий ПриватБанком для Позичальника відповідно до договору № 33378 cred від

Апелянт посилається на те, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, шо відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Вказує, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5.

Таким чином, Банком надані суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Джерелом погашення кредиту і процентів і винагород (п.2.4.1) є грошові кошти, розмішені Позичальником на картрахунку.

Відповідно до п. 1.4. Договору, строк повного погашення кредиту 12.10.2007 р., в порядку и і строки, встановлені Графіком погашення кредиту і процентів (Додаток № 1 до даного Договору)

Відповідно до п. 2 Графіка погашення, платежі відповідно до Графіка погашення кредиту та процентів вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів в повному обсязі поступила на картрахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що з наданих відповідачем квитанцій лише дві 10.11.2006 року та 11.12.2006 року підтверджують погашення Відповідачем заборгованості за кредитним договором № 33378 cred від 12.10.2006 року, оскільки в призначенні платежу зазначено картрахунок № НОМЕР_1 .

Представником позивача надано до суду апеляційної інстанції копію виписку по картрахунку НОМЕР_3.

З якої вбачається, що Банком була прокредитована особова карта відповідача Голд зі сплатою щомісячних комісії, шляхом становлення на нього кредитний ліміт у розмірі 2000,00 доларів СІНА, а відповідач користався даними кредитними коштами.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які були витребувані раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Колегія суддів вважає за можливе прийняти вказаний доказ, оскільки судом першої інстанції не усунуто суперечності між наявними у справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, що квитанції, надані відповідачем, мають призначення платежу «прийнято від фізичних осіб для зарахування на картрахунок № НОМЕР_2 ».

Вказані квитанції відображені у виписці, наданою позивачем в суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач здійснював погашення картрахунку № НОМЕР_2 , підтверджується наданими платіжними документами та випискою з цього картрахунку.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження існування заборгованості у ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору № 33378-cred від 12.10.2006 року є помилковим.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що, заперечуючи проти позову, відповідач також заявив про застосування позовної давності. Оскільки заява відповідача про застосування позовної давності не вирішувалася судом першої інстанції, вона підлягає вирішенню апеляційний судом.

Суд першої інстанції зазначив, що строк позовної давності сплинув, але суд відмовляє у задоволенні позову, саме, з підстав відсутності у позивача права вимоги захисту свого матеріального права і не бере до уваги його процесуальний момент.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно з кредитним договором № 33378-cred від 12.10.2006 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , визначено строк кредитування до 12.10.2007 року.

З даним позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся у травні 2020 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитом у зв`язку зі спливом позовної давності.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова