Номер справи 428/433/21
Номер провадження 2/243/1719/2021
РІШЕННЯ
І м е н е м У к р а ї н и

«01» червня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Чевела С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі №4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою адвоката ШУРХНО Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шурхно К.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з уточненою позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2015 року по 31 грудня 2015 року, а також з 03 лютого 2016 року, за згодою сторін звільнений з роботи 07 жовтня 2020 року.

24 червня 2015 року ОСОБА_2 отримав статус та посвідчення Учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

За час перебування у трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_2 з 2015 року по 2020 року не використав додаткову відпустку як учасник бойових дій.

Станом на день прийняття наказу про звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту».

20 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

В листопаді 2020 року позивачем отримана відповідь про те, що відповідачем в добровільному порядку така компенсація сплачена не буде.

Зазначає, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту» з 2016 року по 2019 рік.

Вважає, що сума компенсації складає 7500 грн. (1500/рік*5 років=7500 років).

Просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій за період з 2015 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 жовтня 2020 року в сумі 7500 гривень.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Шурхно К.А., який діє на підставі Довіреності від 08 грудня 2020 року (а.с.11), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився.
24 травня 2021 року від начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Кудрявцева В.В. до суду надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних обставин.
Зазначає, що позивач невірно розуміє сферу застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( Закон 2011 -XІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців ти членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закон 2011-ХІІУ в рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Тобто вимоги, щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки поширюється лише на військовослужбовців, а не на цивільних осіб, які перебувають в трудових відносинах з військовою частиною, незалежно від наявності у них статусу Учасника бойових дії.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 НГУ ( по стройовій частині) від 12 лютого 2016 року №37 позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 12 лютого 2016 року по 07 жовтня 2020 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2-5 кваліфікаційного розряду взводу матеріально - технічного забезпечення 2 патрульного батальйону.
Посада, на якій перебував позивач передбачає заміщення цивільною особою (робітником), тому до правових відношень, що виникають між робітником та роботодавцем (відповідачем) потрібно застосовувати норми трудового законодавством.
Згідно статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.
Однак позивачем не надано жодних доказів про наявність у нього дітей або повнолітньої дитини з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, що могло бути підставою для виплати такої грошової компенсації.
Крім того, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки Учаснику бойових дії в межах правового застосування вимог КЗпП України не визначена.
Позивач, коли перебував у трудових відносинах з відповідачем не звертався з вимогою надати йому додаткову відпустку, з приводу якої виник цивільно - правовий спір.
До початку роботи позивач відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України був ознайомлений з правами і обов`язками та поінформований під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, на якому він працюватиме, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і Колективного договору.
Зміст Колективного договору військової частини НОМЕР_1 НГУ не передбачає грошових виплат, які вимагає позивач.
Факт перебування у правових відношеннях протягом 2015 року відповідач заперечує. Згідно наданих позивачем доказів (копія Трудової книжки АТ-5859484) останнім місцем роботи в 2015 є Військова частина НОМЕР_3 . що є іншою юридичною особою.
Всі ці обставини дають змогу дійти до висновку безпідставності вимог позивача, оскільки під час звільнення останнього відповідач діяв у межах та у спосіб, визначений законами України, з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством та не мав підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки Учасника бойових дії.
Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій відмовити у повному обсязі (а.с.56-57).
24 травня 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Шурхно К.А. до суду надійшла Відповідь на Відзив, відповідно до якої вважає, що відповідачем не враховані вимоги нормативних актів, а саме: статті 4, 16-2 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР, статті 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх

соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, стаття 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ.
Зазначає, що спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус Учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям- жінкам, які мають дітей.
Тому норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право Учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 року по 2019 рік.
Вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі (а.с.64).
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 є Учасником бойових дій, що підтверджується копією Посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 24 червня 2015 року Головним управлінням Національної гвардії України (а.с.6).

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із Військовою частиною НОМЕР_3 . 31 грудня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з Військової частини НОМЕР_3 у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

03 лютого 2016 року ОСОБА_2 було прийнято до Військової частини НОМЕР_1 на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2-5 кваліфікаційного розряду взводу матеріально-технічного забезпечення 2 патрульного батальйону.

Згідно з Витягом з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) № 37 від 12 лютого 2016 року, ОСОБА_2 з 03 лютого 2016 року було прийнято на постійну роботу на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2-5 кваліфікаційного розряду взводу матеріально-технічного забезпечення з посадовим окладом за ІІ тарифним розрядом 1383 грн. на місяць (а.с.60).

07 жовтня 2020 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією Трудової книжки серії

НОМЕР_4 , заповненої 01 липня 1976 року на ім`я ОСОБА_2 та Витягом з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) № 222 від 07 жовтня 2020 року (а.с.7, 59).

20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 на адресу Військової частини НОМЕР_1 було направлено Заяву, відповідно до якої він просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3 Розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та п. 5 Розділу ХХХІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам». У разі відмови позивач просив зробити розрахунок по невикористаним дням додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки (а.с.8).

Відповідно до Листа Військової частини НОМЕР_1 від 19 листопада 2020 року, відповідач повідомив ОСОБА_2 про те, що він не має відповідного права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, посилаючись на те, що ОСОБА_2 військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ не проходив, а знаходився на посаді працівника. ОСОБА_2 мав право та можливість належним чином на підставі заяви отримати додаткову відпустку як Учасник бойових дій, проте не скористався ним з невідомих підстав. Отже, ОСОБА_2 протягом роботи у Військовій частині НОМЕР_1 не набув права на грошову компенсацію додаткової відпустки при звільненні, як Учасник бойових дій (а.с.9-10).

Суд, вирішуючи спір у даній справі, керується наступним.

Закон України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки»):

«Стаття 4. Види відпусток

Установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;».

«Стаття 16-2. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності

Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»):

«Стаття 5. Учасники бойових дій

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час».

«Стаття 12. Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них

Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги:

… 12) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»):

«Стаття 10-1. Право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них

…8. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

…14. …У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

…17. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

18. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

19. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»):

«Стаття 1. Визначення основних термінів

У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

…особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій».

Принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Загальне адміністративне право: Навчальний посібник / За заг. ред. Р.С. Мельника. - К.: Ваіте, 2014. - С. 67).

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону

дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави Суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, Суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право Учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказана правова позиція викладена у Рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 620/4218/18.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача з роботи, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2020 рік.

Зважаючи на викладений аналіз, Судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті доводи відповідача, викладені у його Відзиві на позовну заяву про те, що ОСОБА_2 військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ не проходив, а знаходився на посаді працівника, оскільки викладене підтверджується доказами, наданими позивачем до матеріалів справи.

З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як Учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2020 рік, - то позов ОСОБА_2 слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому з Військової частини НОМЕР_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст.ст. 4, 16-2 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги адвоката ШУРХНО Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій - задовольнити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , інші дані суду не відомі, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як Учасника бойових дій за період з 2015 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07 жовтня 2020 року в сумі 7 500 грн. 00 коп. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі, судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) до державного бюджету коштів на р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 01 червня 2021 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.