Справа № 310/5002/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Михайленка Д.В. , Замети Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до Бердянської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку.

Крім зазначеного, ОСОБА_3 було подано позов до Бердянської міської ради, третя особа без самостійних вимог - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дії державного реєстратора виконавчого комітету Бердянської міської ради Мирошниченка Р.Ю., які полягають у вилученні інформації про об`єкт нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності.

За клопотаннями позивача та його представника ухвалою суду від 16 грудня 2020 року вказані позови були об`єднані в одне провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Після об`єднання позовів в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 надав уточнену позовну заяву до Бердянської міської ради, виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку, мотивуючи свої вимоги наступним. 28 січня 1992 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, набув право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . 16 лютого 1992 року набуте позивачем право власності на частину будинку було зареєстроване Бердянським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що на свідоцтві про право на спадщину за заповітом було зроблено відповідний реєстраційний напис. Згідно довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 23 серпня 2017 року № 2011/01-17 в справі № 933 «Свідоцтва про право на спадщину за законом» за період з 01 січня 1992 року по 29 лютого 1992 року зберігається свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 28 січня 1992 року за реєстровим номером 1-403, будь-які відмітки або будь-який знак про скасування або визнання його недійсним на цьому свідоцтві та в Реєстрі для реєстраційних дій відсутні. Вказане вище нерухоме майно розташоване на земельній ділянці розміром 527,4 кв.м, яка належала ОСОБА_3 на праві постійного користування та згідно довідки КПТІ від 22 серпня 2017 року № 377 відомості про скасування записів про реєстрацію права користування зазначеною земельною ділянкою в реєстровій книзі № 9 «Для реєстрації документів на право користування земельними ділянками» відсутні. У 2015 році з метою додержання вимог чинного законодавства щодо проведення ремонтних робіт, встановлених Законами України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», ОСОБА_3 замовив розробку проектної документації для реконструкції належного йому житлового будинку. 09 червня 2017 року ДАБІ у Запорізькій області зареєструвала подану позивачем декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція житлового будинку», тобто позивач набув право на виконання будівельних робіт в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 23 березня 2018 року позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані житловий будинок «А», загальна площа 58,8 кв.м, житлова площа 39,5 кв.м; прибудова «а», площа 7,7 кв.м; прибудова «а2», площа 4,5 кв.м; убиральня «Б»; гараж «Д», площа 12,0 кв.м; сарай «Е», площа 10,5 кв.м; огорожа № 1; ворота № 2. Таким чином, станом на 23 березня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містилася інформація, яка відповідає дійсності та відображає належне позивачу на праві приватної власності на майно. Проте, у квітні 2019 року позивач дізнався про те, що інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належного йому майна за вищевказаною адресою відсутня. Отримати самостійно інформацію щодо підстав видалення запису про держреєстрацію права власності та особи, яка це здійснила, до вересня 2020 року позивач не міг, тому в серпні 2020 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом на захист своїх майнових прав, а саме - про визнання за ним права власності на 7/10 часток нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З отриманої наприкінці вересня 2020 року на звернення ОСОБА_3 відповіді Міністерства юстиції України стало відомо, що виключення інформації про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104 було здійснено державним реєстратором виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області Мирошниченком Р.Ю. 24 квітня 2018 року із зазначенням підстави виконання операції - «видалення запису на підставі довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Бердянськ щодо погашення свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 1992 року № 1-403 та договору купівлі-продажу від 22 лютого 1997 року № 910 на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571». За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Вважає дії державного реєстратора про виключення інформації про об`єкт нерухомого майна незаконними та такими, що грубо порушують право власності позивача, не відповідають вимогам закону та не мають під собою жодного правового підґрунтя. У відповідності із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, внесення будь-яких змін до Державного реєстру прав можливі лише за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача. З відповідною заявою ОСОБА_3 , як власник майна, не звертався. Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом. Такої підстави, як довідка КП БТІ щодо погашення свідоцтва про право на спадщину, законом не передбачено, а інших, передбачених законом підстав для вилучення з Державного реєстру прав відомостей про право власності позивача на нерухоме майно, у державного реєстратора не було, тому його дії не відповідають діючому законодавству та призвели до свавільного позбавлення позивача права власності. Рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» не є доказом знищення майна в розумінні вимог ст. 349 ЦК України. В доданому до вказаного рішення переліку житлових будинків, які внаслідок стихійного лиха, яке сталось 15 листопада 1992 року, зруйновані, знаходяться в стані руйнування та проживання в яких становить загрозу для життя, зазначені критерії не розмежовані, а тому визначити, до якої категорії було віднесено будинок позивача, не можливо. Позивач зазначив, що виконавчим комітетом не було дотримано Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року, а тому виконавчий комітет Бердянської міської ради не мав повноважень приймати рішення про погашення правовстановлюючих документів та знесення будинків, оскільки це не входило в його компетенцію. Крім зазначеного, земельна ділянка, на якій був розташований належний позивачу на праві власності будинок, належав йому на праві довічного успадковуваного володіння, а тому режим захисту права власності, встановлений Законом України «Про власність», поширюється не тільки на право власності позивача на будинок, а й на земельну ділянку, на якій він розташований. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 послався на рішення ЄСПЛ «Брайловська проти України», відповідно до якого було констатовано позбавлення майна заявниці а розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Просив визнати за ним право власності на 7/10 частин житлового буд. АДРЕСА_1 , а також визнати незаконними дії державного реєстратора ВК БМР Мирошниченка Р.Ю., які полягають у вилученні інформації про вказаний будинок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Бердянською міською радою суду було надано відзив, у відповідності з яким вона позовні вимоги не визнала, зазначивши наступне. Згідно свідоцтва на спадщину за заповітом від 28 січня 1992 року 7/10 частин житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 1976 року № 5760 та знаходиться на земельній ділянці розміром 572,4 кв.м. На підтвердження права власності на частину будинку позивач, вводячи суд в оману, навмисно надає копію вже погашеного свідоцтва на спадщину за заповітом від 28 січня 1992 року (без відмітки про погашення). Згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» в результаті шторму, що пройшов 15 листопада 1992 року в місті повністю зруйновано, приведено в непридатний для проживання стан та підтоплено 700 житлових будинків. Відповідно п. 1 вказаного рішення затверджено перелік житлових будинків, які в результаті стихійного лиха були зруйновані, знаходяться в стані руйнації та проживання в яких небезпечно для життя. До вказаного переліку входить, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 3 рішення виконкому № 571 громадянам, будинки яких зруйновані внаслідок стихійного лиха, житлові приміщення надаються за рахунок підприємств та організацій, на яких працюють власники будинку або члени його родини, а громадянам, які можуть перебувати на квартирному обліку, - тільки за місцем проживання, за рахунок міськвиконкому. П. 4 вказаного рішення БТІ було зобов`язано погасити правові документи на зруйновані та ті, що не підлягають відновленню, будинки, власники яких отримали державну квартиру. Згідно листа КПТІ БМР від 14 березня 2019 року № 163 правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 (3/10 частки будинку) та ОСОБА_3 (7/10 часток будинку) погашені на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571. Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету БМР від 30 січня 2017 року № 116 позивачу видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 . Вказану квартиру ОСОБА_3 було надано на склад сім`ї з трьох осіб замість зруйнованого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому його право на житло було повністю поновлено шляхом надання нового житла замість зруйнованого. Оскільки право власності на вищезазначений будинок у позивача припинилось, а земельна ділянка, розташована за вказаною адресою, належить до комунальної власності, то позивачем не підтверджено належними доказами право власності на 7/10 частин будинку. З наданого позивачем технічного паспорту на спірний будинок, виготовленого ОСОБА_6 станом на 03 квітня 2015 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «Ааа2», убиральня «Б», гараж «Д», сарай «Е», огорожа «№1», ворота «№2». Рішеннями Бердянської міської ради від 30 червня 2016 року № 41 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам», від 27 жовтня 2016 року № 30 «Про відмову в наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», від 30 серпня 2018 року № 24 «Про передачу у власність земельних ділянок» ОСОБА_3 було відмовлено в передачі у власність земельної ділянки площею 0,05227 га за вищезазначеною адресою, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, про передачу у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації. Робочою комісією з огляду земельних ділянок неодноразово проводився огляд земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно актів огляду від 27 квітня 2018 року та від 29 березня 2019 року, за візуальним оглядом земельної ділянки робочою комісією було встановлено, що земельна ділянка за вищезазначеною адресою огороджена дерев`яним парканом, на території земельної ділянки знаходяться дві одноповерхові споруди та металевий гараж. Дані, зазначені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленому ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_3 , не відповідає даним матеріалів інвентаризаційної справи КПТІ БМР та фактичному розташуванню споруд на земельній ділянці. З наданої декларації про початок будівельних робіт від 09 червня 2017 року № 506-0719-2017 вбачається, що позивачем фактично було отримано декларацію про початок будівельних робіт зі внесеними неправдивими відомостями щодо реконструкції зруйнованого (фактично не існуючого) об`єкту нерухомості, правовстановлюючі документи на який були погашені. На підставі зазначеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Представником виконавчого комітету Бердянської міської ради суду було надано відзив, відповідно до якого він просив у повному обсязі відмовити в задоволення позову ОСОБА_3 . Щодо визнання за позивачем права власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 висловив думку, аналогічну позиції Бердянської міської ради. Крім наведеного, зазначив, що наразі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» є чинним. Дії КПТІ БМР щодо погашення є такими, що прийняті відповідно до закону. Право власності позивача вищезазначеними рішенням та діями щодо погашення правовстановлюючих документів не порушено. Право власності - це речове право і воно існує, оскільки є річ (об`єкт права власності), щодо якого воно виникло та існувало, а знищення такого об`єкта припиняє відносини власності. Оскільки 7/10 частин спірного житлового будинку, які належали позивачу, було зруйновано внаслідок стихійного лиха, саме вказана обставина виключає можливість здійснювати позивачем як власником його прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на будинок АДРЕСА_1 припинилось. Посилання ОСОБА_3 на рішення ЄСПЛ у справі «Брайловська проти України» є безпідставним, адже предметом розгляду вказаної справи були взагалі інші правовідносини, ніж ті, що є предметом розгляду по даній справі. Крім зазначеного, вказав, що запис про право власності № 20531067 від 24 квітня 2018 року державним реєстратором Мирошниченком Р.Ю. було видалено як помилковий.

Також представником виконавчого комітету було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про порушення його права в 2016 році, коли ОСОБА_3 було відмовлено у видачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково зазначила, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в м. Маріуполі. Наразі він проводить реконструкцію спірного домоволодіння. Про те що, будівля АДРЕСА_1 була зруйнована, позивачу відомо з наданих відповідачами документів, до цього про факт руйнування будинку та погашення документів на нього відомо не було, оскільки ОСОБА_3 має оригінал правовстановлюючого документа, на якому відсутня відмітка про погашення. Представнику не відомо, чи скасовано рішення Бердянської міської ради № 571. Про порушення своїх прав ОСОБА_3 дізнався в 2019 році, про наявність судових справ у 2016 році представнику позивача не відомо. З рішення «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» неможливо встановити майно позивача було знищено, чи пошкоджено. Наразі згідно витягу з Державного реєстру речових прав позивач є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння на даний час перебуває у стані реконструкції. Представнику також не відомо, яким чином ОСОБА_3 розпорядився квартирою, яка йому була надана внаслідок підтоплення, оскільки представляє інтереси позивача, пов`язані з іншим майном. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, підтримали позицію, зазначену у відзивах на позов.

Представник Бердянської міської ради акцентував увагу на той факт, що замість зруйнованого внаслідок підтоплення майна позивачу було видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 . В інвентаризаційній справі на буд. АДРЕСА_1 є свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на вказаний будинок з відміткою про погашення. Рішення виконкому БМР від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» є чинним і не скасованим, позов про визнання незаконними дій щодо прийняття вказаного рішення не пред`являвся, тобто факт погашення правовстановлюючих документів на будинок не спростовано. Земельна ділянка, на якій було розташовано спірний будинок, належить до комунальної власності, тому у позивача були відсутні правові підстави для проведення на ньому будівельних робіт.

Представник виконавчого комітету БМР зазначила, що право позивача порушено не було, оскільки виконавчий комітет виконав вимоги закону та видав ОСОБА_3 квартиру замість будинку, який було зруйновано. Зауважень щодо непридатності квартири для проживання не було. На даний час вказану квартиру позивачем продано. Під час реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру реєстратором було прийнято помилкове рішення, яке він виправив. Просила врахувати її заяву про застосування строків позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

У відповідності зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори 28 січня 1992 року, реєстровий номер 1-403, ОСОБА_3 набув право власності на 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6).

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 541 на домоволодіння АДРЕСА_1 на вказаному свідоцтві проставлено штамп «Погашено на підставі рішення виконкому від 04.12.1992 № 571» (т. 2 а.с. 180 зворот).

Право власності на 3/10 частки вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 1977 року, реєстровий номер 910, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, належало ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 230-321).

У відповідності з інвентаризаційною справою на вказаний будинок на зазначеному договорі існує аналогічний штамп про погашення (т.2 а.с. 157).

Право користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок було надано у відповідності з рішенням виконкому Осипенківської міської Ради депутатів трудящих від 22 червня 1953 року № 359 (т. 1 а.с. 11).

Згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» в результаті шторму, що пройшов 15 листопада 1992 року, в місті повністю зруйновано, приведено в непридатний для проживання стан та підтоплено 700 житлових будинків.

Відповідно п. 1 вказаного рішення затверджено перелік житлових будинків, які в результаті стихійного лиха були зруйновані, знаходяться в стані руйнації та проживання в яких небезпечно для життя. До вказаного переліку входить, зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 рішення виконкому № 571 громадянам, будинки яких зруйновані внаслідок стихійного лиха, житлові приміщення надаються за рахунок підприємств та організацій, на яких працюють власники будинку або члени його родини, а громадянам, які можуть перебувати на квартирному обліку, - тільки за місцем проживання, за рахунок міськвиконкому.

П. 4 вказаного рішення БТІ було зобов`язано погасити правові документи на зруйновані та ті, що не підлягають відновленню, будинки, власники яких отримали державну квартиру (т. 1 а.с. 189-194).

Згідно листів КПТІ БМР від 24 квітня 2018 року № 197, 14 березня 2019 року № 163, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 (3/10 частки будинку) та ОСОБА_3 (7/10 часток будинку) погашені на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 (т. 1 а.с. 154, 185).

У відповідності з корінцем ордеру на житлове приміщення № 1431 в зв`язку з відселенням з АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб було видано ордер на вселення до кв. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 196).

Відповідно до діючого на той час ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ст. 86 ЦК УРСР).

Право власності набувається і припиняється на підставі певних юридичних фактів, з якими закон пов`язує таке виникнення чи припинення права власності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» (який діяв на час прийняття виконкомом БМР народних депутатів рішення від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха») об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Таким чином, право власності - це речове право і воно існує, оскільки є річ (об`єкт права власності), щодо якого воно виникло та існувало, а знищення такого об`єкта припиняє відносини власності.

В даному випадку, як встановлено судом, будинок, частина якого належала позивачу, було зруйновано в результаті стихійного лиха, і саме вказана обставина виключила можливість здійснення позивачем як власником його прав щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, внаслідок чого право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 припинилось.

Твердження позивача, що його позбавлено права власності на належну йому нерухомість рішенням виконкому від 04 грудня 1992 року та діями реєстратора, є помилковим, таким, що не відповідає встановленим обставинам справи.

Знищення належного позивачу нерухомого майна внаслідок стихійного лиха (шторм) не пов`язано з жодними діями чи бездіяльністю відповідачів.

Прийняття рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 04 грудня 1992 року № 571 «Про ліквідацію наслідків стихійного лиха» щодо зруйнованого будинку та наступні дії є документальним оформленням (засвідченням) певного факту як наслідку відповідної події.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаного рішення виконавчий комітет діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, право власності позивача вказаним рішенням та діями не порушено.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 березня 2018 року № 118236218, 19 травня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Бердянської міської ради Мирошниченком Р.Ю. відбулась реєстрація житлового будинку «А» загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м з прибудовою «а» площею 7,7 кв.м, прибудовою «а2» площею 4,5 кв.м, убиральнею «Б», гаражем «Д» площею 12,0 кв.м, сараєм «Е» площею 10,5 кв.м, огорожею № 1, воротами № 2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину 1-403, видане 28 січня 1992 року; технічний паспорт, виданий 03 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_6 ; акт, виданий 19 березня 2018 року ФОП ОСОБА_8 . Форму власності зазначено - приватна, спільна часткова. В той же час власником цілої частки вказаного домоволодіння вказано ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 7).

Копію зазначеного технічного паспорту позивачем було надано до суду (т. 1 а.с. 12-17).

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор, в тому числі:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень .

У відповідності з матеріалами реєстраційної справи № 104 на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 реєстрація вказаного будинку відбулась на підставі заяви ОСОБА_3 , який надав державному реєстратору копії свідоцтва про право на спадщину; технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_9 ; довідку від 04 квітня 2015 року № 002/15, видану ФОП ОСОБА_9 про склад домоволодіння за вищевказаною адресою (т. 1 а.с. 124-129).

Таким чином, державний реєстратор Мирошниченко Р.Ю. не дотримався вимог, зазначених в п. 3 ч. 3 вищевказаного Закону, відповідно до яких державний реєстратор повинен був в обов`язковому порядку запитати у КПТІ Бердянської міської ради інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідні для такої реєстрації.

Вищенаведене свідчить про той факт, що спірне рішення про державну реєстрацію прав було прийнято державним реєстратором незаконно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки подані заявником документи не давали державному реєстратору змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав заявника на нерухоме майно.

23 березня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В.В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності на вищевказане майно, в Державному реєстрі речових прав було вказано про належність ОСОБА_3 7/10 частки будинку (т. 1 а.с. 150-151).

Згідно з листом Міністерства юстиції України від 17 вересня 2020 року № 41504/21636-3 інформація про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104 була виключена державним реєстратором виконавчого комітету БМР Мирошниченком Р.Ю. 24 квітня 2018 року із зазначенням підстави виконання операції - видалення запису на підставі довідки КП БТІ м. Бердянська щодо погашення свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 1992 року № 1-403 та договору купівлі-продажу від 22 лютого 1997 року № 910 на підставі рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 (т. 3 а.с. 21).

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої 09 червня 2017 року ЗП 14 ОСОБА_3 було замовлено реконструкцію житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про той факт, що ОСОБА_3 належало 7/10 часток будинку, а не ціла частка, в декларації відсутні (т. 1 а.с. 18-21).

Згідно з листом управління земельних відносин ВК БМР від 08 лютого 2021 року № 0169-21 відповідно до рішення Бердянської міської ради від 30 червня 2016 року № 41 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам», від 27 жовтня 2016 року № 30 «Про відмову в наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», від 30 серпня 2018 року № 24 «Про передачу у власність земельних ділянок» ОСОБА_3 було відмовлено в передачі у власність земельної ділянки площею 0,05227 га за вищезазначеною адресою, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, про передачу у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації (т. 1 а.с. 182-183).

Згідно з актами огляду від 27 квітня 2018 року та 29 березня 2019 року, за візуальним оглядом земельної ділянки робочою комісією було встановлено, що земельна ділянка за вищезазначеною адресою огороджена дерев`яним парканом, на території земельної ділянки знаходяться дві одноповерхові споруди та металевий гараж (т. 1 а.с. 197, 202).

Свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною позивача, пояснила суду, що після прийняття спадщини до теперішнього часу ОСОБА_3 розпоряджається спадковим майном, сплачує податок, комунальні послуги, використовує земельну ділянку. Наразі в будинку АДРЕСА_1 є кімната, в якій можливо зупинитися. До 2019 року до них з будь-якими вимогами про звільнення земельної ділянки ніхто не звертався, від права власності на вказаний будинок її чоловік не відмовлявся. В той же час свідок зазначила, що в 2015 році вона зверталась до КП БТІ з відповідною заявою, отримала довідку, яка не була належним чином оформлена, оскільки вони з чоловіком під час інвентаризації присутніми не були. Інформації про те, що будинок знесено, не було. Зазначила, що будинок, дійсно, було затоплено, в ньому неможливо було знаходитися, з часом він почав обсипатися. В 2019 році вони з чоловіком почали здійснювати реконструкцію будинку. Свіло, газ не проводили, оскільки все це було. Вони лише оновили договори. Свідку від чоловіка відомо про видачу йому ордеру на квартиру в зв`язку із стихійним лихом, але у вказаній квартирі вони не проживали. ОСОБА_10 не пам`ятає, чи приймала вона участь в приватизації зазначеної квартири, але пояснила, що їй відомо, що цю квартиру було продано, коли - не пам`ятає.

У відповідності з інвентаризаційною справою 10 червня 2015 року ОСОБА_10 зверталась до КП БТІ із заявою про проведення інвентаризації буд. АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 184) та отримала довідку, копія якої міститься в матеріалах інвентаризаційної справи (т. 2 а.с. 187 зворот), в якій було зазначено про погашення права власності на вказаний будинок відповідно до рішення ВК БМР від 04 грудня 1992 року.

З аналогічним замовленням ОСОБА_10 зверталась до КП БТІ 20 жовтня 2016 року (т. 2 а.с. 190) та отримала аналогічну довідку (т. 2 а.с. 192 зворот).

При зверненні представником позивача з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи представник вказувала, що рукописний текст у замовленні, згідно з яким зазначено про незабудовану земельну ділянку, було виконано не ОСОБА_10 , а іншою особою. Однак, ОСОБА_10 не спростувала того факту, що вона ставила підпис на вказаному замовленні.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_10 , яка діяла в інтересах позивача, ще в 2015 році було відомо про погашення правовстановлюючих документів на спірний будинок.

У відповідності з довідкою Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 23 серпня 2017 року № 2011/01-17 в справі № 933 «Свідоцтва про право на спадщину за законом» за період з 01 січня 1992 року по 29 лютого 1992 року зберігається свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 28 січня 1992 року за реєстровим номером 1-403, будь-які відмітки або будь-який знак про скасування або визнання його недійсним на цьому свідоцтві та в Реєстрі для реєстраційних дій відсутні (т. 1 а.с. 9). Однак, зазначене не свідчить про той факт, що правовстановлюючі документи на належний ОСОБА_3 за заповітом будок не були погашені, а лише вказує на те, що інформація про таке погашення не була передана до архіву.

Твердження представника позивача, що відповідно до рішення виконкому від 04 грудня 1992 року № 571 неможливо встановити було майно позивача знищено, чи пошкоджено, є безпідставним, оскільки вказаним рішенням чітко встановлено, що вказане в додатку до рішення житло є непридатним для проживання.

Крім зазначеного, суд вважає, що посилання позивачем під час розгляду даної справи на рішення ЄСПЛ у справі «Брайловська проти України» є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 , якому було відомо про пошкодження стихійним лихом його майна та погашення правовстановлюючих документів на нього, замість пошкодженого будинку отримав квартиру, про що свідчить його підпис на корінці ордеру на житлове приміщення. Будь-яких заперечень проти отримання квартири в якості компенсації за втрачене майно він не висловлював, рішення виконавчого комітету БМР не оскаржував. Натомість, як вбачається з пояснень свідка, вказану квартиру позивачем було продано, що свідчить про відсутність порушення його права власності та дотримання справедливого балансу в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, надуманими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Бердянської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - відділ з надання адміністративних послуг «Єдиний офіс» Бердянської міської ради, про визнання незаконними дій державного реєстратора та визнання права власності на частину житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2021 року.

Суддя О. М. Вірченко