Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1744/19 Головуючий у 1-й інст. Cіренко Н.С.
Категорія 60 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №289/1744/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Потіївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року,яке ухвалено суддею Сіренко Н.С. в м. Радомишль

встановив:

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого належне йому майно успадкувала його мати ОСОБА_5 (баба позивача), як єдиний спадкоємець та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1997 стала власником 62/100 частин будинку в АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 .

Також за життя ОСОБА_5 була власником чотирьох земельних ділянок, які розташовані на території Гута-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, а також житлового будинку АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Позивач ОСОБА_1 своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №158 (2016).

Однак в червні 2019 року позивач дізналася, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.04.2017 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 про спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 належного їй майна, а також був задоволений зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання за ним як за покупцем права власності на 62/100 частин будинку в АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду було оскаржене позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку та постановою Житомирського апеляційного суду від 23.09.2019 рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.04.2017 було скасоване, у задоволенні позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовлено. Таким чином, 62/100 частин будинку в АДРЕСА_1 , наразі знову входить до спадкового майна ОСОБА_5 та не належить ОСОБА_3 .

Після звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останнім було відмовлено у видачі свідоцтва через розбіжність в написанні прізвища баби та батька позивача (« ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 »), тобто відсутнє підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а також через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зазначає, що від встановлення факту родинних відносин залежить прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті баби, так як іншим шляхом усунути вказані розбіжності неможливо, при цьому права чи інтереси третіх осіб дане питання не зачіпає, так як інші спадкоємці відсутні. Крім того, на даний час ОСОБА_2 заперечує право позивача на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_5 , не надає нотаріусу правовстановлюючі документи та не приймає спадщину, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною онукою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 62/100 частини будинку АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2980 га кадастровий номер :12:000:0271; земельну ділянку площею 2,3791 га кадастровий номер :05:000:0137; земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :02:002:0003; земельну ділянку площею 2,2847 га кадастровий номер :05:000:0159; земельну ділянку площею 0,2660 га кадастровий номер :12:000:0293; житловий будинок АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в даній частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні даних вимог. В обґрунтування скарги, зокрема, зазначив, що ухвалюючи рішення про визнання за позивачем права власності на дане майно, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частина даного будинку не увійшла до спадкової маси ОСОБА_5 , оскільки його право власності на дане майно не припинено, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому позивач ОСОБА_1 вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації цього майна не заявляла, а тому визнання за нею права власності в порядку спадкування на вищевказану частину будинку прямо суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шклярук Ю.Л. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, позбавлена можливості оформити у нотаріальному порядку право на спадщину за законом через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, які знаходяться на зберіганні у відповідача ОСОБА_2 та який відмовляється надати їх позивачу для оформлення спадкових прав. При цьому суд вважав, що скасування рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.04.2017, згідно якого за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на дане майно, позбавило запис про державну реєстрацію права власності самостійного правого значення, а тому підстав для невизнання за позивачем права власності на дане майно, яке належить до спадкової маси померлої ОСОБА_5 відсутні.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, та батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу в строк шість місяців, заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності належало 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.11.1997 року.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_5 . У березні 2017 року ОСОБА_3 , як третя особа у справі, звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним як покупцем право власності на куплені ним у 2015 році 62/100 частин будинку з господарським будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, яке належало його рідній бабі ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років в селі Заміри і яке складається із 62/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи наявність попереднього усного договору купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_3 , судом також було визнано за покупцем ОСОБА_3 право власності на куплені ним у 2015 році за 50000 грн. у ОСОБА_5 , 62/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 7917,00 грн.

На підстав даного рішення суду, державним реєстратором 30.05.2017 було прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_3 (номер запису 20659911) на вказане нерухоме майно, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.11.2019 (а.с.75 т.1).

Вказане рішення суду було оскаржене позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку та постановою Житомирського апеляційного суду від 23.09.2019 скасоване, у задоволенні позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовлено.

Тобто дане рішення, яке стало підставою для проведення державної реєстрації за ОСОБА_9 права власності на спірний будинок, було скасовано в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державною фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.2 ст. 26 даного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на незавершене будівництво, проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, сама по собі державна реєстрація не є способом набуття прав власності на нерухоме майно. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інше речове право.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що рішення суду, на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на спірний будинок скасовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на дане майно, оскільки скасування законних підстав набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, позбавило запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 самостійного правого значення, що спростовує доводи апеляційної скарги про належність відповідачу ОСОБА_3 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Отже приведені в апеляційній скарзі доводи, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 62/100 частин будинку АДРЕСА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2021 року.

Головуючий Судді