Провадження № 2/522/2969/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До суду 06.09.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 , уточнений 18.11.2019 року (а.с.104-105), пред`явлений до ОСОБА_2 , за яким просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із 01 січня 2012 року по 10 вересня 2019 року у розмірі 525 000 грн. та судові витрати у розмірі 642 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист №2-13112/10, виданий Приморським районним судом м. Одеси 29.07.2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5984 грн. щомісячно, починаючи із дати подання позову, 13.10.2010 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що відповідач систематично не сплачував аліменти на утримання сина, а тому у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно довідки-розрахунку головного державного Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Офіцерової Л.Л. від 08.08.2019 року, борг відповідача зі сплати аліментів за повні 107 місяців становить 628 320 грн.. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, за робочою адресою ним було отримано листи із постановами про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника із зазначенням суми боргу. Вказувала, що у законному порядку зазначені постанови боржником не оскаржувались, але й заходів для погашення заборгованості ОСОБА_2 добровільно не вживає, станом виконавчого провадження не цікавиться і до відділу ДВС не з`являється. Посилалась на те, що відповідач працевлаштований у ТОВ «Новолог» та має постійний дохід, окрім того має неофіційний заробіток з надання послуг із електромонтажних робіт. А отже посилалась на спроможність відповідача платити аліменти, проте останній від своїх зобов`язань ухиляється, а тому на думку позивача наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів. Згідно розрахунку позивача, розмір пені за період із 13 жовтня 2010 року по вересень 2019 року становить загальну суму 10 488 529, 01 грн.. Проте, оскільки розмір пені не може перевищувати суми заборгованості, то вважає за можливе заявити вимоги про стягнення пені у розмірі 525 000 грн..

До суду 16.09.2019 року надійшли відповіді щодо місця реєстрації відповідачів.

Ухвалою суду від 20.09.0219 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

До суду 04.11.2019 року надійшов відзив на позов ОСОБА_2 (а.с.44-47), згідно якого позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Посилався на те, що за рішенням суду із нього стягнуто аліменти на утримання сина і розмірі 5984 грн., починаючи із дня подання позову, тобто з 13.10.2010 року, і до досягнення дитиною повноліття. Посилався на те, що аліменти стягуються з його заробітної плати, зокрема, за серпень 2019 року з нього було стягнуто 12 265, 73 грн. при нарахованій заробітній платі 17 380, 32 грн., за вересень стягнуто 9299, 15 грн. при нарахованій заробітній платі 19 246, 42 грн.. Іншого майна та доходів, крім заробітної плати, він не має. Також посилався на те, що з боку позивача не надано доказів щодо навмисного затягування ним виплати аліментів, не надано відомостей щодо розміру заборгованості відповідача, доказів того, що виконавчий лист знаходиться на виконані. За викладеного просив відмовити у позові.

У підготовчому засіданні 04.11.2019 року суд протокольно прийняв до розгляду відзив відповідача та за клопотанням позивача відклав розгляд справи на 16.12.2019 року.

Позивачем 18.11.2019 року подано до суду відповідь на відзив відповідача (а.с.52-103), згідно якої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

У підготовче засідання 16.12.2019 року з`явилась позивачка, яка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник у підготовче засідання не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 05.03.2020 року.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 10.03.2020 року, за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням, винесеним за розглядом справи № 2-13112/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

До суду 02.09.2020 року надійшло клопотання представника позивача. згідно якого просила поновити провадження у справі з посиланням на те, що 19.08.2020 року Верховний судом було прийнято постанову по справі №2-13112/10, згідно якої постанову Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року скасовано та залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року.

З 03.08.2020 року по 04.09.2020 року включено суддя перебувала у відпустці, матеріали клопотання отримала 07.09.2020 року.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду на 26.11.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 26.11.2020 року був відкладений на 18.03.2021 року. Через неявку сторін розгляд справи 18.03.2021 року був відкладений на 27.04.2021 року.

У судовому засіданні 27.04.2021 року були присутні:

- позивачка, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, стягнувши із відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, нараховану у період із жовтня 2010 року по вересень 2019 року. Посилалась на те, що станом на вересень 2019 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 628 320 грн.. а тому пеню просить у рамках існуючої заборгованості у розмірі 525 000 грн.. Посилалась на те, що справа щодо стягнення аліментів розглядалась приблизно 9 років та до грудня 2019 року відповідач аліменти не сплачував, здійснював всі дії задля несплати аліментів, подавав заяви про перегляд рішення суду, та апеляційну скаргу, а отже вважає, що він уникав своїх зобов`язань із утримання сина.

- представник відповідача адв. ОСОБА_4 , який позовні вимог не визнав та просив відмовити, посилаючись на те, що між сторонами до 2019 року існувала мирова угода, яка у подальшому була скасована. Заборгованість по аліментам виникла у відповідача на підставі рішення суду в 2019 році та він не ухилявся від сплати аліментів, останні стягуються з його заробітної плати. А тому вважає, що вини відповідача у виникненні заборгованості не має.

По справі було оголошено перерву до 28.05.2021 року.

У судовому засіданні 28.05.2021 року була присутня позивачка, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити за обставин позову та пояснень, наданих у минулому судовому засіданні; посилалась на те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів та ще перешкоджав (подавав апеляційні скарги та були суди); також з`явився представник відповідача адв. ОСОБА_4 , який позов не визнав та просив відмовити за його необґрунтованості та недоведеності, посилаючись на відсутність вини відповідача у виникненні боргу.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За розглядом справи судом встановлені наступні обставини.

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму і до досягнення дитиною повноліття (справа №2-13112/10).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2010 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року між сторонами затверджена мирова угода.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року апеляційну скарги ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 збільшено позовні вимоги, в яких просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5 984,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову, і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у розмірі 610 396,50 грн., та стягнути судові витрати у розмірі 710,00 грн..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5 984,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто з 13 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року змінено в частині визначення розміру аліментів та зменшено їх суму до 3 089,00 грн.. У решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.08.2020 року вирішено постанову Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року скасувати й залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року (а.с.132-137).

Отже, фактично спір між сторонами із приводу розміру аліментів був вирішений судом касаційної інстанції 19.08.2020 року.

Також суд вбачає, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебували наступні цивільні справи :

- цивільна справа № 522/20488/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради як органом опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та рішенням суду від 07 серпня 2018 року (а.с.94) позов було задоволено: ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Рішення суду набрало законної сили.

- цивільна справа № 522/18665/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витратах, проте провадження у справі було закрито згідно ухвали суду від 26.06.2019 року на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України;

- цивільна справа № 522/13925/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання сина та рішенням суду від 23.07.2020 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1089,50 грн..

- цивільна справа № 522/15562/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи на боці позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2020 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої сина ОСОБА_3 у розмірі 2897 гривень 35 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 11.09.2019 року та до 30.07.2022р.. Рішення набрало законної сили.

- цивільна справа № 522/5114/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Розгляд справи призначено на 24.06.2021 року.

На розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/19655/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та рішенням суду від 22 квітня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Згідно матеріалів справи, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у розмірі 5984 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову (13.10.2010 року), і до досягнення дитиною повноліття, був виданий Приморським районним судом м. Одеси 29.07.2019 року та постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Офіцеровою Л.Л. 01.08.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59687148 (а.с.15).

Згідно матеріалів справи відповідач працює в ТОВ «Новолог» на посаді докера-механізатора.

Державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. 04.09.2019 року винесено постанову, згідно якої вирішено звернути стягнення на дохід ОСОБА_2 (заробітну плату), який отримує у ТОВ «Новолог» (а.с.80-81), та 17.09.2019 року винесено постанову, згідно якої з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 штрафу у сумі 317 296, 52 грн. тобто 50% від заборгованості 534 593, 04 грн. (а.с.82-83).

Згідно розрахунку державного виконавця Офіцерової Л.Л. (а.с.85), у ОСОБА_2 станом на 11.11.2019 року існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 623 172, 73 грн.. При цьому, державний виконавець не визначила за який саме період склалась дана заборгованість.

Також державним виконавцем у розрахунку зазначено, що згідно звіту, наданого головним бухгалтером ТОВ «Новолог» від 19.09.2019 року за вих..1533, з ОСОБА_2 утримано суму у розмірі 6995,59 грн. та згідно звіту від 11.10.2019 року за вих..№1654 - утримана сума у розмірі 5331,68 грн..

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивачка посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань зі сплати аліментів, а тому наявні підстави для стягнення з нього пені за період із 13 жовтня 2010 року по вересень 2019 року. Згідно розрахунку позивача за вказаний період пеня становить загальну суму 10 488 529,01 грн.. Проте, оскільки розмір заборгованості по аліментам менше суми пені, то просила стягнути неустойку у розмірі 525 000 грн..

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі № 636/3546/17 визначено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вбачає, що фактично виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів було відкрите 01.08.2019 року, доказів того, що позивачка раніше зверталась до виконавчої служби з заявами про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.

При цьому суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів із 2010 року, оскільки за період із 2010 року по 2018 року між сторонами існувала мирова угода щодо сплати аліментів, та не існувало рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 5984 грн., та суд не видавав виконавчий лист щодо його примусового виконання, а отже і фактично не могло виникнути прострочень.

Доказів того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, з моменту відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять. При цьому, суд вбачає, що виконавчий документ відразу почав виконуватись шляхом відповідних відрахувань із заробітної плати відповідача та вже згідно звіту бухгалтеру ТОВ «Новолог» від 19.09.2019 року за вих..1533 з ОСОБА_2 утримано суму у розмірі 6995,59 грн..

Отже, судом не встановлено ухилень відповідача від зобов`язань щодо сплати аліментів за даним виконавчим листом, а сам факт існування заборгованості по аліментам не свідчить про винну поведінку відповідача.

За викладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам та його ухилення від виконання своїх обов`язків із утримання дитини, а тому суд погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві, та не вбачає підстав застосування до відповідача майнової відповідальності у вигляді стягнення неустойки.

Окрім того, з розрахунку державного виконавця від 11.11.2019 року, на який посилається позивачка, не вбачається за який саме період та яким чином визначена заборгованість відповідача по аліментам.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені по сплаті аліментів, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст..20, 180, 191, 196 ч.1 СК України, ст.ст.1, 3-13, 23, 42, 43, 48, 49, 58, 64, 76-81, 83, 89, 95, 133,141, 174, 209-211, 223, 227-229, 234, 235, 242, 244, 246, 247, 248, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 03.06.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.