УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 495/9450/19

Номер провадження 2-з/495/21/2021

27 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської Савицький С.І., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову по справі за заявою відповідача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по цивільній справі № 495/9450/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину житлового домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину житлового домоволодіння

Одночасно ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову з проханням забезпечити позов шляхом:

Накладення арешту на 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою прощею 120.6 кв.м. літ. «А» житлового кам`яного-черепашникового будинку літ. «Б», житловою площею 529,9 кв.м. літ «Г» кам`яно-бутового сараю, літної дерев`яної кухні літ «В», літної дерев`яної кухні літ «И», дерев`яного сараю літ «З», дерев`яного сараю літ «К»,, дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ «М», дерев`яного сараю літ «Н», дерев`яного сараю літ «Р», дерев`яного сараю літ. «С».

В обґрунтування вимог заяви відповідач посилаються на наступне.

Відповідно до Договору дарування від 07 лютого 1995 року за № 1-234 складеного державним нотаріусом міста Білгород-Дністровський Одеської області Чухрай Т.Ю., ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) набула права власності на 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою прощею 120.6 кв.м. літ. «А» житлового кам`яного-черепашникового будинку літ. «Б», житловою площею 529,9 кв.м. літ «Г» кам`яно-бутового сараю, літної дерев`яної кухні літ «В», літної дерев`яної кухні літ «И», дерев`яного сараю літ «З», дерев`яного сараю літ «К»,, дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ «М», дерев`яного сараю літ «Н», дерев`яного сараю літ «Р», дерев`яного сараю літ. «С». В моє постійне користування переходить приміщення: в житловому будинку літ. «Г»: 1-1 коридор площею 5.3 кв.м., 1-2 житлова кімната площею 17.25 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 11.50 кв.м., 1-4 кухня площею 7.0 кв.м., 1-5 санвузол площею 3.12 кв.м., всього загальною площею 44.17 кв.м, житловою площею 28.75 кв.м.

В грудні місяці 2020 року відповідач вирішила продати вищезазначену належну їй частину будинку та почала звертатися до працівників агентств з продажу нерухомості, від яких їй стало відомо про те, що належною їй частиною домоволодіння на підставі права власності, яке було набуто на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, про існування якого їй нічого не було відомо, володіє інша особа.

З цього приводу 22.12.2020 року відповідач звернулася з заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про надання їй заочного рішення суду.

Відповідач отримала заочне рішення суду по справі № 495/9450/19 від 12.11.2019 року, зі змісту якого дізналась що позивачка ОСОБА_2 злочинним шляхом заволоділа належним їй домоволодінням використав її документи на домоволодіння.

Ознайомившись з матеріалами справи їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 ввела в оману суд, використала підроблені документи на яких стоять підроблені її підписи, а саме не нотаріальний договір купівлі-продажу від 14.11.2016 року на підставі якого вона начебто відмовляється реєструвати належне їй домоволодіння в законному порядку в нотаріальній конторі та отримала за продаж 75 000 гривень без підтвердження будь-якою написаною нею власноручно розпискою. Цей договір вона бачить вперше і розуміє якби вона продавала належне їй домоволодіння вона оформляла його в нотаріальній конторі належним чином.

Крім того в матеріалах справи присутні підроблений акт прийому-передачі від 14.11.2016 року з явними признаками підробки її підпису та заява про розгляд справи за відсутністю відповідача 26.10.2019 року від її імені, з явним признаками підробки її підпису, по цивільній справі № 495/9450/19 про те, що вона начебто добровільно визнає підробленим догорів купівлі продажу дійсним та визнаю право власності на 45/1000 части домоволодіння розташовано в АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та просить провести судове засідання без її участі, так як вона перебуваю в м. Лейпциг держава Німеччина.

З цього приводу 12.01.2021 року відповідач звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення та його скасування.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, отже заява позивача про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.11.2019 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 під номером вісімдесят другим, розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою площею 120,6 кв.м. літ. «А», житлового кам`яно-черепашникового будинку, житловою площею 529,9 кв.м. літ. «Г», кам`яно-бутового сараю літ. «Б», літньої дерев`яної кухні літ. «В», літньої дерев`яної кухні літ. «И», дерев`яного сараю літ. «З», дерев`яного сараю літ. «К», дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ. «М», дерев`яного сараю літ. «Н», дерев`яного сараю літ. «Р», дерев`яного сараю літ. «С». В постійне користування покупця переходять приміщення: в житловому будинку літ. «Г»: 1-1 коридор, площею 5,3 кв.м., 1-2 житлова кімната площею 17,25 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 11,50 кв.м., 1-4 кухня площею 7,0 кв.м., 1-5 санвузол площею 3,12 кв.м., всього загальною площею 44,17 кв.м., житловою площею 28,75 кв.м. від 14 листопада 2016 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 та визнано за позивачкою ОСОБА_2 право власності на 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , під номером вісімдесят другим розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою площею 120,6 кв.м. літ. «А», житлового кам`яно-черепашникового будинку, житловою площею 529,9 кв.м. літ. «Г», кам`яно-бутового сараю літ. «Б», літньої дерев`яної кухні літ. «В», літньої дерев`яної кухні літ. «И», дерев`яного сараю літ. «З», дерев`яного сараю літ. «К», дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ. «М», дерев`яного сараю літ. «Н», дерев`яного сараю літ. «Р», дерев`яного сараю літ. «С». В постійне користування покупця переходять приміщення: в житловому будинку літ. «Г»: 1-1 коридор, площею 5,3 кв.м., 1-2 житлова кімната площею 17,25 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 11,50 кв.м., 1-4 кухня площею 7,0 кв.м., 1-5 санвузол площею 3,12 кв.м., всього загальною площею 44,17 кв.м., житловою площею 28,75 кв.м.

12.01.2021 року відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину житлового домоволодіння, у якій зазначає, що в грудні місяці 2020 вона вирішила продати вищезазначену належну їй частину будинку та почала звертатися до працівників агентств з продажу нерухомості, від яких їй стало відомо про те, що належною їй частиною домоволодіння на підставі права власності, яке було набуто на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, про існування якого їй нічого не було відомо, володіє інша особа. З цього приводу вона звернулася з заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про надання їй заочного рішення суду. Зі змісту якого дізналась, що позивачка ОСОБА_2 злочинним шляхом заволоділа належним їй домолодінням використав її документи на домолодіння.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 25.01.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по цивільній справі № 495/9450/19 було задоволено.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по справі № 495/9450/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину житлового домоволодіння - скасувано та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з призначенням судового засідання на 13 годину 15 хвилин 23.02.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частина 6 ст. 153 ЦПК: залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд, вивчивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, прикладені документи, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме накласти арешт на спірний об`єкт нерухомості.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір щодо 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою прощею 120.6 кв.м. літ. «А» житлового кам`яного-черепашникового будинку літ. «Б», житловою площею 529,9 кв.м. літ «Г» кам`яно-бутового сараю, літної дерев`яної кухні літ «В», літної дерев`яної кухні літ «И», дерев`яного сараю літ «З», дерев`яного сараю літ «К»,, дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ «М», дерев`яного сараю літ «Н», дерев`яного сараю літ «Р», дерев`яного сараю літ. «С».

Згідно ст. 149 ЦПК України суд а заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Беручи до уваги предмет спору, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами.

Задовольняючи заяву, суд виходить з того, що вимога щодо забезпечення позову, а саме накладення арешту на частину домоволодіння, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

У зв`язку з тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Суд звертає увагу, що вказаний вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову слід враховувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно пунктів 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або платі відповідачеві і знаходяться нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо відчуження спірного майна, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та врахувавши, що спосіб забезпечення шляхом накладення арешту на спірну ділянку є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову.

З урахуванням наведеного роз`яснення, що міститься в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту на вказане рухоме майно, з метою не порушення права на володіння та користування майном. Такий захід не зашкодить істотним чином правам та інтересам відповідача, оскільки він не обмежуються у володінні та/або у користуванні своїм майном, а обмежується виключно в праві розпорядження таким майном.

Обраний захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи. Саме тому, забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти певні дії є зайвим та не доцільним оскільки вже застосовується певний захід. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй Постанові від 07.10.2020 року по справі № 761/39601/19 (провадження № 61-23388св19).

Щодо зустрічного забезпечення, на погляд відповідача, у даному випадку немає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що позивач понесе збитки від дій відповідача, спрямованих на відновлення своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів, у зв`язку із його заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З огляду на те, що обраний захід забезпечення позову жодним чином не впливає на майновий стан позивача та не позбавляє його права володіння, користування вищевказаним майном, а лише направлений на тимчасове обмеження у розпорядженні майном з метою забезпечення виконання рішення суду та ефективного захисту, поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за можливе не застосовувати зустрічне забезпечення.

На думку суду, запропонований відповідачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту є доцільним в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 149-151,153, 154, 247, 258-260, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову по справі за заявою відповідача ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2019 року по цивільній справі № 495/9450/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину житлового домоволодіння задовольнити.

Накласти арешт на 45/1000 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці розміром 2078 кв.м., який складається в цілому із житлового кам`яно-бутового будинку, жилою прощею 120.6 кв.м. літ. «А» житлового кам`яного-черепашникового будинку літ. «Б», житловою площею 529,9 кв.м. літ «Г» кам`яно-бутового сараю, літної дерев`яної кухні літ «В», літної дерев`яної кухні літ «И», дерев`яного сараю літ «З», дерев`яного сараю літ «К»,, дерев`яного сараю літ. «Л», дерев`яного сараю літ «М», дерев`яного сараю літ «Н», дерев`яного сараю літ «Р», дерев`яного сараю літ. «С».

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.І. Савицький