Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 333/2450/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (головуючого, суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк», яка підписана представником Ременюк Тетяною Олександрівною, задовольнив частково. Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині закриття провадженні у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № 101/08 від 08серпня 2008 року та додатковою угодою № 1 до генерального договору про надання кредитних послуг № 101/08 від 08 серпня 2008 року у загальному розмірі 34 457,51 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту становить 29 956,55 дол. США, заборгованість за відсотками - 4 500,96 дол. США, за період до 03 листопада 2009 року, залишив без змін. Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині залишення без розгляду позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення за генеральним договором про надання кредитних послуг № 101/08 від 08 серпня 2008 року та додатковою угодою № 1 до генерального договору про надання кредитних послуг № 101/08 від 08 серпня 2008 року заборгованості з відсотків у сумі 38 067,59 дол. США за період з 04 листопада 2009 року по 16 березня 2017 року скасував та передав справу № 333/2450/17 в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Не можу погодитися з постановою з таких мотивів.
1. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
2. У постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15 зроблено висновок про те, що «оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».
3. Згодом Верховний Суд України у справах № 6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року, 6-2892ц15 від 27 січня 2016 року, 6-2712ц15 від 27 січня 2016 року, 6-29цс16 від 13 квітня 2016 року, зробив висновок про те, що «правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду».
4. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.1. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
5. Згідно частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
6. Тлумачення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» з підвідомчості третейського суду виключені «спори у справах щодо захисту прав споживачів», а не спори, які виникли із «правовідносин між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту». Під спорами щодо захисту прав споживача слід розуміти тільки спори в яких позивачем є саме споживач. Натомість звернення банку із позовом про стягнення із позичальника боргу не може бути кваліфіковане як справа про захист прав споживача, оскільки такий позов в жодній мірі не стосується захисту невизнаних, порушених або оспорюваних прав фізичної особи, яка отримувала кредит.
7. Європейський суд з прав людини вказав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає утворенню третейських судів задля вирішення спорів між приватним суб`єктами. Насправді, слово «суд» у частині першій статті 6 Конвенції не обов`язково слід розуміти як таке, що означає суд у його класичному розумінні, пов`язаному зі стандартною судовою системою держави. МКАС був «третейським судом, створеним згідно з законом», оскільки діяв відповідно до Закону України «Про Міжнародний комерційний арбітраж» 1994 року та свого внутрішнього Регламенту. Провадження у справах, що їх розглядав МКАС, було подібним до провадження у цивільних чи господарських судах і законом встановлювалося право на апеляцію по його рішеннях до Апеляційного суду м. Києва. Останній міг переглянути рішення МКАС на підставах, встановлених у Законі. МКАС залишався єдиним третейським судом в Україні, який міг, відповідно до Закону, вирішувати «господарські спори з іноземним елементом». Відповідно до Закону та ст. 3 (1) Закону України «Про виконавче провадження», рішення МКАС вважається еквівалентом судового рішення, що підлягає примусовому виконанню (REGENT COMPANY v. UKRAINE, № 773/03, § 54, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Суддя В. І. Крат