Справа № 738/1206/20
№ провадження 2/738/14/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської області в складі судді Парфененко О. Я., за участю секретаря судового засідання Зубкович Н. Ф., представника позивачки ОСОБА_1 , представників відповідачів Тищенко Л. М., Клименко Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління державної казначейської служби України у Менському районі, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

В С Т А H О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та третіх осіб, заперечень відповідача.

17 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Управління державної казначейської служби України у Менському районі про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Позовна заява мотивована тим, що позивачка незаконно, протягом 27 місяців (з 24 травня 2017 року до 29 серпня 2019 року) перебувала під слідством та судом під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 000022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України. Згідно з вироком Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2019 року позивачку визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та виправдано за відсутністю у її діях складу злочину. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року вирок щодо позивачки залишений без змін. Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокурора позивачці завдана моральна шкода, у позивачки погіршилось самопочуття, стан здоров`я, позивачка зверталась до лікаря, були порушені її нормальні життєві зв`язки, позивачка відчувала приниження честі та гідності, душевно страждала. Позивачка, посилаючись на статтю 56 Конституції України, статті 16, 23, 1176 ЦК України, статті 1, 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просила стягнути з відповідача на її користь 127 521,00 грн моральної шкоди (арк. с. 1-2).

08 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Управління державної казначейської служби України у Менському районі, у якому відповідач просив відмовити у позові. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що Управління державної казначейської служби України у Менському районі права та інтереси позивача не порушувало, шкоди позивачу не завдало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Позивач не довів наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та моральними стражданнями. При визначені розміру моральної шкоди позивач як розрахункову величину застосував мінімальну заробітну плату, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб (арк. с. 40-45).

01 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області, у якому відповідач просив відмовити у позові. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що у кримінальному провадженні № 000022 15 серпня 2018 року ОСОБА_2 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, яке ОСОБА_2 не оскаржила відповідно до положень пункту 10 статті 303 КПК України, орган досудового розслідування не приймав участі у кримінальному провадження на стадії судового розгляду. Розмір моральної шкоди, який визначив позивач, є необґрунтованим, позивач не довів та не підтвердив доказами наявності душевних страждань (арк. с. 91-96).

08 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Чернігівської обласної прокуратури, у якому відповідач просив відмовити у позові. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що Чернігівська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у справі, оскільки у позовній заяві відсутні будь-які вимоги до відповідача. У кримінальному провадженні № 000022 ОСОБА_2 правомірно перебувала під слідством, дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими, тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Докази незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, прокуратури відсутні, факт заподіяння шкоди та причинного зв`язку між ними недоведені, розмір шкоди необґрунтований (арк. с. 111-117).

05 січня 2021 року до суду від представника позивачки надійшли відповіді на відзиви на позовну заяву, у яких представник відповідача зазначає, що не погоджується із відзивами відповідачів, наполягає на задоволенні позову, оскільки позивачка почала переслідуватись органами досудового розслідування та прокуратурою з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з 24 травня 2017 року, довготривале досудове розслідування та судова тяганина істотно вплинули на стан здоров`я позивачки, яка не може нормально спати, нервує, неодноразово зверталась до лікаря зі скаргами на стан здоров`я, внаслідок проведення слідчих дій щодо позивачки постраждала честь та гідність, через розголошення таємниці досудового слідства в населеному пункті за місцем проживання позивачки поширились негативні чутки про неї (арк. с. 130-134).

21 січня 2021 до суду надійшло заперечення від відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області, у якому відповідач не погоджується із позицією представника позивача щодо відліку кримінального переслідування з 24 травня 2017 року, тобто з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідач посилається на постанову Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 295/697/17 провадження № 61-7534св18 та рішення Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99, відповідно до яких кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду, а притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину (арк. с. 161-163).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії.

09 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивачки про залученні до участі в справі співвідповідачів: Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури (арк. с. 63).

Згідно з ухвалою суду від 09 листопада 2020 року, внесеною до протоколу судового засідання, залучені до участі у справі співвідповідачі: Головне управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура (арк. с. 64-66).

Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповідях на відзиви на позовну заяву.

Представники відповідачів просили відмовити у позові, посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позовні заяви.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Позивачка та представник позивачки на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надали письмові докази, з яких вбачається наступне.

Згідно із повідомленням про підозру від 16 серпня 2018 року старший слідчий СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області в об`єднаному кримінальному провадженні № 000022 повідомив ОСОБА_2 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України (арк. с. 145-148).

Згідно із вироком Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2019 року, який набрав законної сили 29 серпня 2019 року, ОСОБА_2 визнана невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 358, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України та виправдана за вказаним обвинуваченням за відсутністю в її діях складу злочину. Зі змісту виправдувального вироку вбачається, що стосовно позивачки здійснювалось кримінальне провадження № 000022, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2017 року. Відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2019 року щодо ОСОБА_2 залишений без змін (арк. с. 9-24).

ОСОБА_2 під час судового розгляду кримінального провадження та після завершення судового розгляду зверталася до медичних закладів за медичною допомогою.

Так, ОСОБА_2 зверталась до сімейного лікаря ОСОБА_3 КНП «Менський центр первинної медико-санітарної допомоги» Менської районної ради 21 серпня 2019 року, згідно із результатом огляду № 4789911 від 21 серпня 2019 року встановлений діагноз ОСОБА_2 «К76-ІХС без стенокардії, стан: легкий», «К87- Гіпертонія з ускладненням, стан: середньої тяжкості» та призначене лікування (арк. с. 7).

ОСОБА_2 зверталась до сімейного лікаря ОСОБА_4 КНП «Менський центр первинної медико-санітарної допомоги» Менської районної ради 18 грудня 2019 року, згідно із результатом огляду № 7634818 від 18 грудня 2019 року встановлений діагноз ОСОБА_2 «К87- Гіпертонія з ускладненням, стан: легкий» та призначене лікування (арк. с. 8).

Із роздруківки сторінки веб-сайта інформаційного видання «Наше слово», вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у вкладці «Новини» здійснена публікація автора «Наше слово» із заголовком « ОСОБА_5 підробила документи, щоб отримати державну допомогу», в якій повідомлено про те, що за інформацією Менського відділу поліції уродженка Красноармійська Донецької області вдалася до шахрайства, аби отримати соціальну допомогу, умисно підробила офіційний документ, внесла завідомо неправдиві відомості до управління соціального захисту Менської райдержадміністрації щодо відсутності на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (арк. с. 6).

Позивачка вважає, що вищезазначена публікація свідчить про розголошення органом досудового розслідування таємниці досудового слідства, яке здійснювалося щодо неї, і що така публікація принизила честь і достоїнство позивачки, оскільки дискредитувала її перед односельцями.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої їй діями органу досудового розслідування, прокуратури з посиланням на те, що позивачка перебувала під слідством та судом у кримінальному провадженні № 000022 і стосовно неї постановлений виправдувальний вирок. Позов пред`явлений до відповідачів: Управління державної казначейської служби України у Менському районі, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа № 686/2373/15-ц), від 29 травня 2019 року (справа № 522/1021/16-ц) зроблені висновок, що сфера дії Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих.

Отже, особа, щодо якої ухвалений виправдувальний вирок, має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які і підлягають застосуванню при вирішенні зазначеного спору.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частині 1 та частині 2 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями пункту 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 зазначеного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього закону випадках.

Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Висновки суду щодо належного відповідача в справі.

Відповідачі, заперечуючи щодо позовних вимог, посилалися на те, що позивачка невірно визначила відповідачів: Управління державної казначейської служби України у Менському районі, Головне управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівську обласну прокуратуру, а також посилались на те, що відповідачі не порушували права та інтереси позивачки, шкоду не заподіяли.

Суд відхиляє такі твердження відповідачів, з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 242/4741/16-ц) сформульований правовий висновок щодо належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зокрема, зазначено, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

За наведеною правовою позицією у справах такої категорії належним відповідачем є Держава, яка діє через відповідні органи, як правило ті, діями яких завдано шкоди.

Під час розгляду справи суд встановив, що згідно із повідомленням про підозру, виправдувальним вироком, ухваленим щодо позивачки, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо позивачки здійснювалось слідчими Менського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області, а обвинувачення у суді підтримувалось прокурором Менської місцевої прокуратури, які в свою чергу є підпорядкованими відповідно Головному управлінню національної поліції в Чернігівській області та Чернігівській обласній прокуратурі, а Управління державної казначейської служби України у Менському районі є територіальним органом Державної казначейської служби України, що охоплюється юрисдикцією Менського районного суду Чернігівської області, як суду, що ухвалив виправдувальний вирок стосовно позивачки.

Також у частині 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується Державою у повному обсязі, тому покладаючи відшкодування завданої моральної шкоди на Державу, суд лише зобов`язує Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку та жодним чином не покладає на Казначейство чи його територіальний орган відповідальність за завдання такої шкоди.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2020 року (справа № 757/33118/16-ц).

Висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд дійшов висновку, що позивачка внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності, щодо неї ухвалений виправдувальний вирок, і такими діями позивачці була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких вона зазнала, що призвело до погіршення її здоров`я, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв`язків, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивачки виникло у зв`язку із постановленням щодо неї виправдувального вироку.

Посилання відповідачів на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці необхідно застосувати розрахункову величину прожитковий мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальну заробітну плуту, суд відхиляє, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Закону України «Про Державний біджет на 2021 рік» не внесені.

Таким чином, враховуючи положення частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, який згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» становить 6 000,00 грн.

Суд дійшов висновку, що позивачка перебувала під слідством та судом з 16 серпня 2018 року, тобто із дня вручення їй повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та до 29 серпня 2019 року, тобто до дня набрання сили виправдувальним вироком щодо позивачки, тобто 12 місяців 13 днів.

Посилання представника позивачки на те, що позивачка була притягнута до кримінальної відповідальності з часу внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань суд відхиляє, оскільки згідно з положеннями пункту 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Із врахуванням викладених вище висновків та положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачці незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, слід розраховувати, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, що становить 74 600 грн (6 000,00 грн х 12 місяців 13 днів).

Суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково, стягнути на користь позивачки з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 74 600,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

На підставі викладеного, кеpуючись статтями 263 265 ЦПК Укpаїни, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління державної казначейської служби України у Менському районі, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_2 74 600,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Позивачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , місце проживання по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні НОМЕР_1 .

Відповідачі: Чернігівська обласна прокуратура, місцезнаходження вулиця Князя Чорного, 9 в місті Чернігів, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02910114; Управління державної казначейської служби України у Менському районі, місцезнаходження вулиця Героїв АТО, 20 в місті Мена Чернігівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38030136; Головне управління національної поліції в Чернігівській області, місцезнаходження проспект Перемоги, 74 в місті Чернігів, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108651.

Рішення в повному обсязу складене 29 січня 2021 року.

Суддя О. Я. Парфененко