ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Харків

справа № 2012/4962/2012

провадження № 22-ц/818/2701/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

розглянувши у судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування матеріальної шкоди, виділ майна, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання угоди такою, що не укладена,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 січня 2021 року, постановлену суддею Барковою Н.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 повторно не заявилася в судове засідання, хоча була належним чином повідомлена. Вказує, що на її думку, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач порушив вимоги процесуального законодавства, а саме ст. 131 ЦПК України. Зазначає, що місце проживання вона не змінювала, про час та місце розгляду справи не була повідомлена належним чином, судові повістки не отримувала. Також посилається на те, що зазначення на конверті із судовою повісткою «адресат відсутній» не може свідчити про належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Вказує, що у зв`язку із пандемією в країні, позивач намагається рідше відвідувати громадські місця.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направлялись судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 , яку вона самі зазначали у заявах та апеляційній скарзі.

Судові повістки, які направлялись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказану адресу, з викликом в судове засідання призначене на 05 травня 2021 року та на 02 червня 2021 року, повернулись до суду без вручення з відміткою на конверті «адресат відсутній за вище вказаною адресою».

Пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання без поважних причин, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачі повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, проте в судове засідання 12.01.2021 року повторно не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки суд не сповістили.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до КП «Харківські теплові мережі» про відшкодування матеріальної шкоди, виділ майна, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання угоди такою, що не укладена.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 26.05.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суд м. Харкова від 29.10.2014 року про залишення зустрічного позову без розгляду скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування матеріальної шкоди, виділ майна, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання угоди такою, що не укладена - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В.

Частиною 3 статті 128 ЦПК України встановлено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

В частині 5 цієї статті зазначено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, яких викликають, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.

Частинами 1, 2 статті 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

З аналізу даної норми слідує, що доказом належного повідомлення сторони про час і місце судового розгляду є розписка про одержання судової повістки.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому слід зазначити, що повторною неявка в судове засідання вважається у разі якщо такі факти мали місце поспіль.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.

Частина 2 ст. 223 ЦПК України визначає вичерпний перелік підстав відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з першою неявкою в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Враховуючи, що такі проблеми можуть ущемити право кожного на судовий розгляд в розумні терміни, відповідно до статті 6 Конвенції; усвідомлюючи, що неефективні чи неналежні процедури і зловживання сторонами правом на оскарження спричиняють невиправдані затримки і можуть підірвати довіру до системи правосуддя; будучи переконаним, що ефективні процедури оскарження відповідають інтересам усіх сторін у судовому провадженні та інтересам відправлення правосуддя; враховуючи Рекомендацію R (81) 7 про заходи з полегшення доступу до правосуддя, Рекомендацію R (84) 5 про принципи цивільного судового провадження, спрямовані на удосконалення функціонування системи правосуддя, Рекомендацію R (86) 12 щодо заходів із попередження та зменшення надмірного обсягу роботи в судах і Рекомендацію R (93) 1 про ефективний доступ до закону і правосуддя для найбідніших верств населення, рекомендує урядам держав-учасниць вжити чи посилити, залежно від обставин, всі заходи, які вони вважають за необхідне, задля покращання функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і господарських справах

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім цього, ч. 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Подання позову і повторне не прибуття належно повідомленої про судові засідання позивачки ОСОБА_1 без поважних причин є підставою для залишення позову без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялися про час та місце розгляду справи, яка була призначена на 11 листопада 2020 року та 12 січня 2021 року. (а.с 229,230,237,238)

Крім того, як вбачається ОСОБА_1 отримала судову повістку та була обізнана про час та місце розгляду справи, призначеної на 11 листопада 2020 року, на зворотному поштовому повідомленні зазначила, що не зможе прибути за сімейними обставинами.

Між тим зазначена позивачем причина не конкретизована, отже не може бути визнана поважною.

Із заявою про розгляд справи без її участі ОСОБА_1 не зверталася.

Судові повістки, які направлялися ОСОБА_2 з викликом в судове засідання призначене на 11 листопада 2021 року та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з викликом в судове засідання призначене на 12 січня 2021 року повернулися до суду першої інстанції без вручення з відміткою на конверті «адресат відсутній за вище вказаною адресою».

Посилання апелянта на те, що зазначення на конверті із судовою повісткою «адресат відсутній» не може свідчити про належне повідомлення про час та місце розгляду справи є необґрунтованими.

Колегія наголошує на тому, що судові повістки, які повернуті до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній" не свідчать про порушення судом вимог ст. 128 - 130 ЦПК України, оскільки у відповідності до вимог п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім цього, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали також доводи апелянта про те, що на усій території України встановлено карантин, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не зверталася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова