Справа № 226/2464/21

Cправа № 226/2464/21
Провадження № 2/226/762/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2008. За вказаною адресою в якості члена його сім`ї була зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 , з якою шлюб було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016. Відповідач, яка перестала бути членом його сім`ї, не з`являється та не проживає у вказаній квартирі з квітня 2016 року, спільним побутом вона з ним не пов`язана. Реєстрація відповідача в його квартирі створює для нього певні незручності, оскільки він бажає реалізувати своє право на відчуження зазначеної квартири, проте потенційні покупці ставлять вимогу про відсутність в ній зареєстрованих осіб. Посилаючись на ст.405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у позові.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином сповіщеною про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзиву на позов не подала.

Згідно з ухвалою судді від 07.09.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Згідно з ухвалою суду від 04.10.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області 22.02.2008, реєстровий № 1313. Право власності ОСОБА_1 на цю квартиру зареєстровано 29.02.2008, про що свідчить витяг з Бюро технічної інвентаризації м.Димитрова про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ці відомості також підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру (а.с.10-12, 15-16).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 30.08.2021 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 02.10.2013 по теперішній час (а.с.22).

Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 22.07.2021 № 119, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 26.04.2016 за вказаною адресою не проживає (а.с.13).

Згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 зареєстрований 24.09.2010 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.14).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона мешкає в одному під`їзді з ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Його колишня дружина ОСОБА_6 вийшла заміж за іншого чоловіка, народила від нього дитину і проживає з квітня 2016 року окремо від позивача. Їй не відомо, щоб позивач чинив перепони у проживанні відповідача у вказаній квартирі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що її та позивача квартири розташовані поряд на чотвертому поверсі будинку АДРЕСА_3 . Приблизно років п'ять тому ОСОБА_8 розійшовся зі своєю дружиною ОСОБА_6 , яка самостійно пішла з квартири. Вона бачила, як ОСОБА_6 виносила речі з квартири. З того часу ОСОБА_6 ніколи не проживала за вказаною адресою. Позивач не перешкоджав ОСОБА_6 проживати в цій квартирі. Відповідач мешкає з іншим чоловіком, з яким має сумісну дитину.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім`ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою проживання позивача в якості його дружини та не є співвласником спірної жилої площі.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у жилому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з квітня 2016 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З`ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояву відповідачем інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку її відсутності (більше 5 років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (а.с.1, 2) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений ним судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2021.

Суддя Ж.Є.Редько