1Справа № 334/1677/21 2-н/335/306/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізький ДБК заборгованості за договорами підряду, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізький ДБК заборгованість за договорами підряду у розмірі 2 975,38 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 227,00 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 гривень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Вбачається, що вимога про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги, індекс інфляції та три відсотки річних відповідає встановленим вимогам.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, сума судового збору є чітко визначеною Законом України «Про судовий збір», а тому підлягає стягненню при видачі судового наказу. Однак розмір суми витрат на професійну правничу допомогу визнається безпосередньо стороною та може бути зменшений лише за клопотанням іншої сторони (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Тобто, вбачається, що, оскільки розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, то останній позбавлений права на подання відповідного клопотання про зменшення таких витрат.

Частиною 3 ст. 165 ЦК України визначено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що за вимогою заявника про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень не може бути видано судовий наказ, оскільки вона не визначена в переліку ч. 1 ст. 161 ЦПК України, та вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює їх стягнення в порядку наказного провадження.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 161, 165, 168 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині заявлених вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізький ДБК витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 гривень.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.В. Калюжна