Справа № 211/4937/19
Провадження № 2/211/123/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Мариненко Е.П.

за участі :

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гудими Т.В.

представника відповідача адвоката Голуба С.О.

за відсутності:

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ПАТ СК «ПЗУ Україна» Аврамець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова Компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника адвоката Гудиму Т.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, вобґрунтування якого зазначає, що 13.05.2019 року о 10-25 год. на перехресті пр. Миру та вул. Кобилянського, водій ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 , скоїла порушення п. 8.7.3 е ПДР України, проїхала регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора в результаті чого сталося зіткнення з його автомобілем БАЗ 22154 СПГ державний номер НОМЕР_2 . Постановою Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 23.07.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило йому страхове відшкодування у розмірі 21551,91 грн. Вартість відновлюваного ремонту його транспортного засобу згідно Звіту № 2141434 від 25.06.2019 року становить суму коштів у розмірі 63086,83 грн. За цих підстав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом щодо стягнення різниці між розміром відновлювального ремонту транспортного засобу і страховою виплатою, що становить 41534,92 грн.

Також через протиправну поведінку відповідача йому були спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Розмір завданої моральної шкоди у грошовому виразі оцінює у 8500,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 41 534,92 грн, моральну шкоду у розмірі 8500,00 грн., та витрати за складання звіту про оцінку вартості (розміру) збитку у розмірі 1000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

21.11.2019 відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, у якому не погодилася з позовними вимогами з тих підстав, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, вона звільняється від обов`язку з відшкодування шкоди у межах застрахованого ліміту відповідальності (100000,00 грн), й такий обов`язок Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладається на страховика завдавача шкоди. Зазначила, що згідно полісу № 163671956 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200000,00 грн, а за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн. Позивач отримав страхове відшкодування майнової шкоди у визначеному страховиком розмірі, який не перевищує розмір ліміту відповідальності. При нормативному обґрунтуванні власної правової позиції відповідач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у сп. № 755/18006/15-ц. Крім того позивачем не надано доказів проведення ремонтних робіт на суму 41534,92 грн. У підтвердження моральної шкоди позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що він працює водієм та офіційно займається пасажирськими перевезеннями. Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги до неї є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та судовій практиці Великої Палати Верховного Суду. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

29.11.2019 від представника позивача адвоката Гудими Т.В., до суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання заперечує аргументи відповідача, викладені у відзиві. Позовні вимоги вважає обґрунтованими та просить їх задовольнити у повному обсязі. Зокрема посилається на невірне тлумачення відповідачем правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, адже предметом позову ОСОБА_1 є вимога про стягнення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром відновлювального ремонту транспортного засобу.

04.08.2020 року представник третьої особи ПАТ СК «ПЗУ Україна» надала письмові пояснення щодо позову, у яких пояснила, що у строк передбачений Законом було проведено огляд пошкодженого майна і складено протокол технічного огляду транспортного засобу від 28.11.2019 року, який було засвідчено підписами оцінювача та представника потерпілого ОСОБА_1 .

Страховою компанією для визначення розміру завданої власнику автомобіля БАЗ н.з. НОМЕР_2 , шкоди в наслідок ДТП, було залучено експерта, яким був складений звіт № 214134 про оцінку вартості (розміру ) шкоди спричиненої пошкодженням транспортного засобу, відповідно до даних якого вартість відновлювального ремонту даного автомобіля з урахуванням зносу становить 26492,03 грн. (з ПДВ). Керуючись положеннями п. 36.2 ст. 36 Законоу, страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 21551,91 грн. Таким чином ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання. Також звертає увагу, що послуги щодо проведеня експертизи та складання звіту про оцінку вартості (розміру) шкоди спричиненої пошкодженням транспортного засобу були оплачені страховою компанією, тож вимоги позивача у цій частині є безпідставними.

Позивач та його представник адвокат Гудима Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, її представник адвокат Голуб С.О., у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував підтримавши позицію викладену у відзиві до позову.

Представник третьої особи ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до суду не з`явилася, про слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2019 року о 10.25 годі на регульованому перехресті по пр. Миру та вул. Кобилянського в м. Кривому Розі, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та БАЗ 22154 СПГ державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль БАЗ 22154 СПГ державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження.

Згідно постанови Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2019 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 . Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася, набрала законної сили 18.06.2019 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні по шкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Такі правові висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18).

Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 13 травня 2019 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 .

Допитаний також в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини ДТП що мало місце 13.05.2019 року та яке сталося з вини відповідача. Станом на момент ДТП він працював водієм у ПАТ «Північтранс», та на своєму автомобілі здійснював перевезення пасажирів. В наслідок ДТП його автомобілю були завдані механічні пошкодження та спричинено матеріальні збитки. Після ДТП він купував деякі запчастини, але чеків не збереглося.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ УКраїна» згідно полісу обов`язкового страхування № ЕР.163671956. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн, франшиза - 2 000 грн.

Згідно зі страховим актом № UA020/L01/01 від 22 липня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 21551, 91 грн. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі Звіту № 214134 від 25 червня 2019 року, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 63086, 83 грн, а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70 %) 23551,91 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як було встановлено у судовому засіданні, сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 21551, 91 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження№ 61-10773св20).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), які суд бере до уваги.

Посилання сторони відповідача на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке.

Відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яким було застраховано автомобіль Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування № № ЕР.163671956 передбачено франшизу в сумі 2 000 грн.

При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу майнової шкоди, суд бере до уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою (2000,00 грн ) та сумою ПДВ на запчастини та матеріали (2940,12 грн).

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Адже позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 63086,83 грн., а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Згідно Звіту № 214134 від 25 червня 2019 року який є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом,вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить позивачу становить 63086,83 грн, з яких 8851,35 грн - вартість ремонтно відновлювальних робіт, 1957,19 грн вартість необхідних для ремонту матеріалів, 52278,29 грн - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту. Вартість відновлювального ремонту менше ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження. При цьому визначаючи вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «БАЗ 22154СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмір 26492,03 грн оцінювач застосував коефіцієнт 0,7 фізичного зносу складових, що підлягають заміні.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд також приймає за основу калькуляцію № 214314 від 25 червня 2019 року, яка також враховувалася ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» при визначенні страхового відшкодування.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Так, згідно із вказаним , вартість відновлювального ремонту склала 63086, 83 грн, а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 26492, 03 грн.

Страховиком виплачено ОСОБА_1 21551, 91 грн (із розрахунку 26492,03 грн майнового збитку з урахуванням зносу - 2 000 грн франшизи - 2940,12 грн ПДВ).

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ в сумі 2940,12 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто ОСОБА_1 страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 38594,80 грн із розрахунку 63086, 83 грн 21551,91 грн - 2940, 12 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні цивільних прав, при настанні негативних наслідків.

Під час судового розгляду було встановлено, що автомобіль позивача був пошкоджений також суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав є достатнім та належним доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Крім того, позивач зазначав, що пошкодженням автомобіля він зазнав стресу та душевного хвилювання, був порушений звичний ритм його життя - неможливість користування ним, що спростовано не було.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі 6-108цс13, аналіз норм статей 1167, 1172, 1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної підлягають задоволенню, у розмірі 8500,00грн.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу ст. 81ЦПК України повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Cуд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на проведення авто - товарознавчого дослідження у сумі 1000,00 грн. відповідно до копії квитанції про оплату №052423 від 29.07.2019 року.

У своєму поясненні представник ПрАТ «СК ПЗУ Україна» звернув увагу суду, що у відповідно до ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією було сплачено послуги щодо проведення експертизи та складання Звіту № 214134.

Як вбачається зі звіту № 214134 від 25.06.2019 року саме страховиком ПрАТ «СК ПЗУ Україна» було залучено експерта та було замовлено проведення оцінки вартості (розміру) шкоди, спричиненої пошкодженнями транспортного засобу позивача.

Враховуючи що позивачем не спростовано твердження представника ПрАТ «СК ПЗУ Україна» та не доведено факт, саме ним оплати витрат на проведення авто - товарознавчого дослідження, у суду відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22,1166,1167 ЦК України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38594 (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн., 80 коп., моральну шкоду у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) грн. 00 коп., та судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп., всього 47863 (сорок сім тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко