ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1352/21
Провадження № 22-ц/4820/1823/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №676/1352/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 15 вересня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-БАНК») вказувало, що 26.07.2019 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим станом на 20.12.2020 наявна заборгованість у розмірі 16148,17 грн, що складається із: 12554,28 грн - заборгованості за кредитом; 3593,89 грн - заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.07.2019 у розмірі 16148,17 грн.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.07.2019 в розмірі 12554,28 грн та 1764,80 грн витрат по сплаті судового збору. В задоволенні позовних вимог АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3593,89 грн заборгованості по відсоткам за кредитним договором № б/н від 26.07.2019 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові є необґрунтованим, адже цей кредитний договір є договором оферти і, як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувалася кредитом та ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» підписавши Анкету - заяву і погодилася з ними. Апелянт вказує, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником, а в цій же справі до матеріалів додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який відповідачкою підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором і в цьому паспорті зазначені всі обумовлені сторонами умови кредитування: строки, процентна ставка та інше. Крім того, апелянт зазначає, що сумніви суду першої інстанції стосовно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, адже на підтвердження вірності розрахунку Банк надав банківську виписку.

Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, яким позовні вимоги АТ «А-БАНК» задовольнити в повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачки 12554,28 грн заборгованості по кредиту, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у зазначеному розмірі та їх неповернення позичальником. А відмовляючи у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, суд вважав недоведеним узгодження сторонами кредитного договору такої істотної умови договору, як розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Оскільки учасниками справи не оскаржується судове рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості в розмірі 12554,28 грн, тому рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 3593,89 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ «А-БАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 26 липня 2019 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачкою, відповідно до якої ОСОБА_1 погодилася, що ця Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим в рекламному буклеті складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Та відповідачка засвідчила, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.5 зворот).

Як слідує із інформації АТ «А-БАНК» відповідачці було відкрито рахунок та надана картка № НОМЕР_1 строком дії до травня 2023 року (а.с. 42).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти та користувалася ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 38-39).

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 26.07.2020 відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 16148,17 грн, із них: 12554,28 грн - заборгованість за кредитом, 3593,89 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що на підтвердження вимог щодо стягнення із відповідачки заборгованості за кредитом і по відсоткам за користування кредитом АТ «А-Банк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC 8 від 26.07.2019, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 станом на 20.12.2020; копію Анкети - заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 26.07.2019; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України зазначені докази, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 3593,89 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом виходячи із недоведеності наявності такої заборгованості.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при відмові у стягненні заборгованості по відсоткам, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, підписані відповідачкою 26.07.2019 Анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ не містить узгоджені сторонами умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Разом з тим, Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені крім іншого, в тому числі: порядок нарахування і сплати відсотків та комісії, порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом; пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; посилання на сплату банку фіксованої процентної ставки в розмірі, що визначена Тарифами; відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення Клієнтом строків платежів по будь - якому із грошових зобов`язань в розмірі, що визначена Тарифами, тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету - заяву від 26.07.2019, а також те, що ці документи на момент отримання ОСОБА_1 коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті - заяві від 26.07.2019 домовленості сторін про сплату, розмір та порядок нарахування відсотків, надані банком Умови та Правилами надання банківських послуг та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 договору, оскільки не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті - заяві позичальника від 26.07.2019, що підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, що містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 26.07.2019 року шляхом підписання Анкети - заяви.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався на судову практику Верховного Суду є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги паспорт споживчого кредиту, що підписаний ОСОБА_1 і який підтверджує узгодження сторонами кредитного договору умов щодо сплати відсотків за користування кредитом та не враховано правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 02.12.2020 (справа №284/157/20-ц), судова колегія вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, оцінюючи зазначений доказ, вірно виходив з того, що паспорт споживчого кредиту (а.с. 6-7) не підтверджує факт узгодження між сторонами: АТ «А-БАНК» і ОСОБА_1 розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та ознайомлення позичальника таким чином з умовами кредитування, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 01.01.2020 року.

А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов (поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання до 50000 грн, до 100000 грн, до 200000 грн) та із якою базовою процентною ставкою 3,9% на місяць (46,8% річних), 3,7% на місяць (44,4% річних)) були прийняті відповідачкою.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом з підстав не узгодження сторонами кредитного договору умов щодо їх розміру та сплати.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості є незрозумілими, адже судом у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України було дано оцінку і розрахунку заборгованості та банківській виписці, що надавалися позивачам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай