справа № 278/3231/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Татуйка Є.О., за участю секретаря Петровської Ю.Р., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати, а також компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 14 днів, а всього 91 937,77 гривень. Вимоги мотивовано тим, що позивач перебував у трудових стосунках з відповідачем та був звільнений, однак станом на день звільнення позивач не отримав усіх виплат необхідних при цьому у зв`язку із чим і звернувся до суду.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників розгляду не надходило і судом не було встановлено.

Проаналізував матеріали надані позивачем, а інших суде не надавалось і суд позбавлений можливості їх витребовувати за власною ініціативою, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Суд зауважує, що відповідач будучи належним чином повідомленим про існування даного судового спору, не повідомив свого ставлення до заявлених вимог і не надав на їх спростування будь-яких доказів!

Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області та отримував код платника податків.

У період часу з 2 червня 2020 року по 9 червня 2021 року позивач працював у відповідача та був звільнений за угодою сторін.

Станом на день звільнення працівникові було нараховано, однак не сплачено загальну суму заборгованості в розмірі 74 009,90 гривень по заробітній платі.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31 січня 2020 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95 (надалі - Конвенція), яка ратифікована 31 січня 1961 року, термін - "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, які надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачується через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних врегулювань, які забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати мають бути продиктовані національним законодавством або визначені колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Суд вважає порушеними права позивача протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати коштів при звільненні у вигляді заробітної плати. Так, в ході розгляду справи встановлено, що станом на день звільнення перед позивачем у відповідача була наявна заборгованість. Доказів отримання працівником таких нарахувань надано не було і суд позбавлений можливості їх витребувати самостійно. Таким чином, позов у даній частині суд вважає обґрунтованим та таким, який підлягає до задоволення.

Інша частина вимог, а саме щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в конкретно визначеному розмірі 17 927,87 гривень за невикористану відпустку тривалістю 14 днів суд вирішує відмовити виходячи з наступного. Заявляючи суму заборгованості у зазначеному стані позивачем не проведено розрахунки та не обґрунтовано наявність саме такого розміру компенсації. В підтвердження таких доводів не надано суду будь-яких доказів. Дійсно, наказ про звільнення позивача з роботи містить згадування про виплати компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 14 днів. Жодних згадувань конкретного розміру нарахувань даний документ не містить.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Державного підприємства "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" (с. Новоівницьке Андрушівського району Житомирської області, вул. Лісова, 16, ЄРДПОУ 31599777) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 74 009,90 (сімдесят чотири тисячі дев`ять) гривень.

Стягнути з відповідача Державного підприємства "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь" на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку тривалістю чотирнадцять календарних днів розмір якої встановити ДП "Житомирський ремонтний завод радіотехнічного обладнання "Промінь".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Євген Татуйко

Повне рішення виготовлено 2 грудня 2021 року.