Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7019/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката

Білого М.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача

адвоката Барілова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2020р. в м. Черкаси, по вул. Чигиринська, відповідач, керуючи транспортним засобом СА0771НР, навпроти будинку №25, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем НОМЕР_1 , що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТВ позивач, як пасажир автомобіля НОМЕР_1 , отримав тілесні ушкодження та був доставлений в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» з діагнозом ЗЧМТ, СГМ, забій скули зліва.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2020р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Також позивач вказує, що він отримавши тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з 01.05.2020р. по 12.05.2020р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма; хронічна субдуральна гематома над лівою гемісферою головного мозку; дислокаційний синдром; цефалгічний, вестибулоатактичний, мнестичний синдром. Йому була проведена операція резекційна краніотомія в лівій тім`яній ділянці. Видалення субдуральної гематоми.

За результатами стаціонарного лікування позивачеві рекомендовано: нагляд невролога за місцем проживання; виключення фізичних навантажень; санаторно-курортне лікування; вирішення питання про пластику дефекту склепіння черепу через 1 місяць.

Вказує, що за період лікування у медзакладі, ним та його близькими на лікування витрачено 25000грн.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою сплати заподіяних матеріальних збитків в розмірі 25000грн., але вимога залишена без реагування.

Також позивач вказує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у фізичних, моральних стражданнях і переживаннях. Через отримані тілесні ушкодження, проведені операції, йому необхідно вирішити питання про пластику дефекту склепіння черепу. Отже, його родина змушена відмовлятися від задоволення інших життєво важливих потреб, постійно відчуває психологічне навантаження, і оцінює моральну шкоду у розмірі 10000грн.

Крім того, ним витрачено кошти в розмірі 17002грн. 80коп. на правничу допомогу адвоката.

Отже, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 25000грн., моральну 10000грн., а також всі судові витрати.

Ухвалою суду від 12.10.2020р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони проти такого порядку розгляду справи не заперечували.

Відповідачем 04.12.2020р. (процесуальні документи отримані 27.10.2020р.) подано відзив на позов, але він не прийнятий судом, оскільки пропущені строки для подачі такої процесуальної заяви, визначені ухвалою суду від 12.10.2020р. При цьому, судом прийнято як письмові пояснення по суті позову.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити повні вимоги в повному обсязі, враховуючи обгрунтування, що наведене у позовній заяві. Також наведені розрахунки розміру шкоди, про що подано письмові пояснення. Зазначили, що матеріальна шкода складається із витрат, що були понесені на обстеження та лікування (ліки, медикаменти). Крім того, додали, що при визначенні розміру моральної шкоди, враховано те, що потрібно робити пластичну операцію, а у родини відсутні кошти; він не працює, не зміг отримати дозвіл на отримання відповідної категорії водія вантажівки; переживає за своє подальше життя, оскільки мав втручання у черепну порожнину; позбавлений можливості працювати на важких роботах; група інвалідності ще не встановлена. Що стосується розміру правничої допомоги, то розмір 17002грн. 80коп. це гонорар, що передбачений угодою, і який сплачений адвокату. Крім того, позивач вказав, що після ДТП він не одразу звернувся до лікаря за лікуванням, оскільки гадав, що «пронесе», але згодом погіршився його стан здоров`я (втрачав свідомість) і він звернувся до лікаря. Після проведення діагностичного обстеження, його одразу поклали в лікарню і зробили операцію. У відповідача був відсутній поліс страхування, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди страховою компанією. Кримінальне провадження за фактом ДТП, завдання тілесних ушкоджень потерпілому, порушено не було. Судово-медична експертиза (дослідження) на предмет встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у позивача, не проводилась.

В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві-поясненнях. Зазначено, що позов необґрунтований, відсутні належні та допустимі докази: частина чеків не підтверджують факт понесення позивачем матеріальних збитків саме на лікування, діагностику, враховуючи медичні документи щодо діагнозу та призначень лікарів. Позивач потрапив в ДТП 13.03.2020р., а звернувся до лікарні лише у травні 2020р. Крім того, ним 15.04.2020р. подана заява, щоб не було порушене кримінальне провадження і він претензій до відповідача не має. Медичні документи не містять опису тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок ДТП, що мало місце 13.03.2020р. Вважає, що відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та наслідками, що настали для позивача. Хвороба у позивача могла бути наслідком інших обставин (вік тощо). Крім того, вважає, що позивачу не завдана моральна шкода, ним не зазначено, в чому вона полягає, не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Заперечує проти задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали адміністративної справи №711/2876/20, та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 13.03.2020р. в м. Черкаси, по вул. Чигиринська, відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21130, н.з. НОМЕР_2 , навпроти будинку №25, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем Рено Меган, н.з. НОМЕР_1 , що рухався в зустрічному напрямку, і в якому знаходився ОСОБА_1 (сидів на пасажирському сидінні), чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2020р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Відповідно до довідки від 13.03.2020р., виданої КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», до приймального відділення доставлено 13.03.2020р. ОСОБА_1 , діагноз: ЗЧМТ, СГМ, забій скули зліва.

Відповідно до пояснень та заяви від 15.04.2020р., що надані до управління патрульної поліції в Черкаській області, ОСОБА_1 пояснив, що 13.03.2020р. мало місце ДТП; внаслідок ДТП ним отримані тілесні ушкодження, на стаціонарному лікуванні не перебував; просить не вносити відомості до ЄРДР, а розглянути справу в порядку адміністративного законодавства.

За відомостями протоколу обстеження, складеного Діагностичним центром ТОВ «Скен Лайф» від 30.04.2020р., у ОСОБА_1 наявні ознаки субдурального ураження зліва, забиття внаслідок ЧМТ (під питанням).

Як вбачається з комп`ютерної томографії №793 від 04.05.2020р., складеної лікарем КНП «Черкаська обласна лікарня» ЧОР ОСОБА_4 , за результатами обстеження ОСОБА_1 , - при КТ-дослідженні головного мозку визначається стан після видалення лівобічної субдуральної гематоми; набряк тканини головного мозку у лівій півкулі; пневмоцефалія.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3934 нейрохірургічного відділення КНП «Черкаська обласна лікарня» від 12.05.2020р., ОСОБА_1 з 01.05.2020р. по 12.05.2020р. перебував на стаціонарному лікуванні у медзакладі; зазначений діагноз: закрита черепно-мозкова травма; хронічна субдуральна гематома над лівою гемісферою головного мозку; дислокаційний синдром; цефалгічний, вестибулоатактичний, мнестичний синдром. Йому була проведена операція резекційна краніотомія в лівій тім`яній ділянці. Видалення субдуральної гематоми.

Крім того, у розділі скарги зазначено, що на момент огляду скарг не пред`являє. Зі слів родичів травму отримав 13.03.2020р. під час ДТП (пасажир). Відмічає, що був у стані алкогольного сп`яніння. Зі слів родичів, за цей період у хворого змінилась хода, відмічають, що погіршилась в нього пам`ять, МРТ від 30.04.2020р.

За результатами стаціонарного лікування позивачеві рекомендовано: нагляд невролога за місцем проживання; виключення фізичних навантажень; санаторно-курортне лікування; вирішення питання про пластику дефекту склепіння черепу через 1 місяць.

Під час розгляду справи досліджено листок лікарських призначень до медкарти №3934 та оригінали чеків на придбання товарів в аптечних пунктах.

Крім того, під час судового засідання учасники справи зазначили, що відсутні підстави для призначення та проведення судово-медичної експертизи на предмет встановлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , ступеню тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, давність їх заподіяння, спосіб спричинення тощо.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (порушення ПДР України, внаслідок чого сталася 13.03.2020р. ДТП, притягнення його до адміністративної відповідальності) та наслідками у позивача (наявність закритої черепно-мозкової травми; хронічної субдуральної гематоми над лівою гемісферою головного мозку; дислокаційного синдрому; цефалгічного, вестибулоатактичного, мнестичного синдрому; проведення операції резекційна краніотомія в лівій тім`яній ділянці та видалення субдуральної гематоми, про що зазначено у медичній виписці №3934 від 12.05.2020р.).

Зокрема, враховуються обставини: дата вчинення ДТП - 13.03.2020р., відмова ОСОБА_1 від госпіталізації цього ж дня, про що зазначено у меддовідці від 13.03.2020р. та його заяві від 15.04.2020р., факт його звернення до медичного закладу на лікування лише 01.05.2020р., про що зазначено у виписці з історії хвороби від 12.05.2020р., призначення лікаря та перелік товару, що був придбаний в аптечних пунктах.

Посилання сторони позивача на те, що у виписці з історії хвороби №3934 від 12.05.2020р. зазначено про те, що травма отримана ОСОБА_1 внаслідок ДТП 13.03.2020р., є безпідставними, оскільки в цьому документі вказано, що про такі обставини лікарю стало відомо лише зі слів його родичів. Наявність інформації у довідці з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» від 13.03.2020р. про виявлені тілесні ушкодження також не підтверджує діагнозу, що зазначений у виписці з історії хвороби №3934 від 12.05.2020р.

Також, позивач не скористався правом, що передбачено ст. 102 ЦПК України, надати до суду підготовлений експертом на його замовлення висновок судово-медичної експертизи або подати (заявити) суду про призначення по справі відповідної експертизи на предмет дослідження обставин щодо ступеню тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, давність їх заподіяння, спосіб (механізм) спричинення тощо. Крім того, дослідженими фіскальними чеками також позивачем не доведено той факт, що відповідні ліки, медпрепарати, медзасоби придбавались позивачем та/чи його рідними на діагностичні обстеження, лікування, в т.ч. операційне та після операційне саме для позивача, враховуючи той листок призначень лікаря, що наданий до позову.

Відповідно, відсутні підстави й для відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди, оскільки під час розгляду справи не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та наслідками - психологічним станом позивача.

Таким чином, відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та наслідками у позивача, не дає підстав для встановлення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 щодо відшкодування ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки він є необґрунтованим та недоведеним належними, допустимими та переконливими доказами.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в розмірі 840грн. 80коп., сплачений за подачу позову (квитанція від 24.09.2020р.) та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 17002, 80коп., сплачені на підставі договору від 10.05.2020р., кошторису, довідки від 22.09.2020р., квитанції до прибуткового касового ордеру №22/09 від 22.09.2020р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 133, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 26.01.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька