РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 221/8370/20 за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з водопостачання та водовідведення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є споживачем послуг з питного водопостачання та водовідведення, які надаються Волноваським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» за адресою: АДРЕСА_1.

Заборгованість боржника за період з 01.04.2013 р. по 30.11.2020 року складає 19593,62 грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

Вказує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а також інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст.64,67,68 Житлового кодексу України, споживачі житлово-комунальних послуг повинні своєчасно вносити плату за спожиті послуги.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний своєчасно, у встановлений договором чи законом термін оплачувати надані послуги.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Боржник не сплачує поточні платежі за отримані послуги та погашає заборгованість, тому представник позивача звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 19593,62 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, просив до заборгованості застосувати позовну давність за період з 01.04.2013 року по 29.12.2017р..

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , наразі заборгованість за період з 01.04.2013 по 30.11.2020 року становить 19593,62 грн..

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, відповідачу надавалися послуги з водопостачання та водовідведення. Для розрахунку за надані послуги відповідачу було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Статтями ст.7,8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язком виконавця - забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладення із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 року № 45. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом оплати послуг з водопостачання та водовідведення є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення. Тобто, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг.

Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону, споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору.

Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги, оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст.67 ЖК України, плата за послуги по постачанню питної води та прийманню стічних вод стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

У відповідності до ст.68 ЖК України, наймачі повинні щомісячно сплачувати надані послуги по водопостачанню та водовідведенню.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач проживає за вищевказаною адресою, користується послугами позивача, але не надав суду доказів сплати заборгованості з отриманих послуг та щомісячних обов`язкових платежів, не спростував наявності заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, суд враховує, що відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до виниклих правовідносин.

При вирішення даного питання, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

До даних позовних вимог про стягнення заборгованості згідно зі ст. 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналізуючи вищенаведене суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості за період з 29.12.2017р. по 30.11.2020р. та складають, згідно з розрахунком позивача 18927,20 грн (19593,62 грн - 966,42 грн = 18627,20 грн), де 966,42 - сума заборгованості за період з 01.04.2013р. по 29.12.2017р., яка стягненню не підлягає через закінчення строків позовної давності.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 29.12.2017 р. по 30.11.2020 р. у розмірі 18627,20 грн.

В задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.04.2013р. по 29.12.2017р. в сумі 966,42 грн необхідно відмовити через наведені вище обставини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1998,37 грн. (95,07%) , сплачений при подачі позову.

На підставі ст.ст. 64,67,68 ЖК України, Постанови КМУ від 21.07.2005 р.№ 630, керуючись ст. ст. 3,4,12,19,141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємств в «Компанія «Вода Донбасу» (8) заборгованість у розмірі 4948,61 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» () судовий збір у розмірі 1998, 37 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.Безрук