Дата документу 24.11.2021
Справа № 501/2447/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 листопада 2021 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого-судді - Смирнова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

справа № 501/2447/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в спрощеному порядку цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

відповідача: ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

відповідача: ОСОБА_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

відповідача: ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої дитини: ОСОБА_8 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

відповідача: ОСОБА_9 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33

предмет та підстави позову: про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою та виселення,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача:

23.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського міського суд Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої дитини: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської областіпро усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою та виселення.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1991 року належить кв. АДРЕСА_1 . Відповідно довідки про склад зареєстрованих осіб від 06.08.2020 року відповідачі були зареєстровані за зазначеною адресою, але фактично з 2019 року виїхала з усіма речами з місця реєстрації до фактичного місця проживання на момент звернення до суду. Позивач несе значні витрати по утриманню майна, тому змушений звернутись до суду, та просить суд:

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права власності квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими що втратили право користування житловими приміщеннями, квартирою.

Визнати: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачів понесені судові витрати - пропорційно.

Відповідачі у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 32, 47-51, 54-58).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та представник сповіщались належним чином, про причини неявки не сповістили(а.с. 36-41).

Відповідачі у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 32, 47-51, 54-58).

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, сповіщався належним чином, про причини неявки не сповістив (а.с. 35, 52).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 03.08.2021 року відкрито провадження по справі (а.с. 31).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 26.08.2021 року по справі залучено Службу у справах дітей (а.с. 34).

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 01.08.1991 року ОСОБА_1 належить нерухоме майно - кв. АДРЕСА_1 (а.с. 16-21).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначено від 01.08.191 року - ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно акту про не проживання осіб в будинку завірених свідками, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої дитини: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не проживають за місцем реєстрації (а.с. 22).

Відповідно довідки № 15-6645 від 15.08.2020 року, виданою ВК Чорноморської міської ради Одеської області - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої дитини: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зареєстровані за адресою - кв. АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_10 , зазначено, що відповідачі давно не проживають за місцем реєстрації, та у ОСОБА_1 , склались дуже неприємні відносини з відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які погано поводили себе по відношенню до заявника ОСОБА_1 (а.с. 42-44).

Позивач несе значні витрати по утриманню майна.

V. Оцінка Суду.

Ст. 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачає, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заява особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою».

Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо.

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, саме житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та покладення зобов`язання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРІО) ДМУ УМВС провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду.

Тривалий час проживання особи в житлі, не залежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», а тому наступне її виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушення прав та повагу до житла.

Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС 25 серпня 2020 року справа № 592/345/17.

Верховний Суд також зазначив, що при вирішенні справ, щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнання такою, що втратила право користування що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві».

Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Ураховуючи викладене, Касаційний цивільний суд погодився з позицією суду про те що позивач, прийнявши квартиру у дар, тобто безоплатно набувши у власність майно, знав про проживання в ньому відповідача, тому його право на це майно не може бути захищено шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який в наслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням інших обставин цієї справи

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналогічний висновок висловлено і в постанові від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, позивачем не надано відомостей про фактичне місце перебування або проживання неповнолітніх відповідачів, тому у задоволенні частини позову щодо виселення необхідно відмовити.

Враховуючи, що відповідачі не є власниками кв. АДРЕСА_1 , не приходяться позивачу членами сім`ї та договору найму цього житла з позивачем вони не укладали, то суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,5,10-13, 18, 258-259,263-265, 280-281, 235 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законний представник малолітньої дитини: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої дитини: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської областіпро усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою та виселення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у здійсненні права власності квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими що втратили право користування житловими приміщеннями, квартирою.

Визнати: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області В.В. Смирнов