ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/1905/20

провадження № 22-ц/4809/125/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий Дуковський О.Л.

судді Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Гребенюк О. С. та Крилова О.Л.;

відповідач ОСОБА_1 .

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року, у складі головуючого судді Ябчик Н.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 році Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору без номеру від 19.06.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначав, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконувала і станом на 31.05.2020 має заборгованість у розмірі - 42870,43 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 2295,19 грн., у тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн.., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2295,19 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 в сумі 1085,60 грн.; нарахованої пені 36972,00 грн.; нарахованої комісії 0,00 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2017,64 грн. штраф (процентна складова).

Позивач зазначав, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути із відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за договором без номеру від 19.06.2012 в сумі 2000,00 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд погодився з доводами позовної заяви в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, у розмірі кредитного ліміту, який було встановлено в 2000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні решти позову, вказав на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та не узгоджено саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів згідно зі ст.. 625 ЦК України, оскільки є недоведеним факт виникнення обов`язку у відповідача зі сплати коштів, а відповідальність настає за прострочення виконання зобов`язання щодо певної суми.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої ним та неповернутої банку суми кредитних коштів, що складає 2000,00 грн. Решту вимог позовної заяви судом визнано необґрунтованими із зазначених вище підстав.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою на вказане рішення, в якій ставить питання про скасування скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів пені штрафів та задовольнити вимоги банку в цій частині.

Вказує, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже, визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Позивач посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 29.07.2020 у справі №753/10779/16-ц «Під схваленням правочину можуть розумітися будь які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину , в тому числі повна або частково оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Вважає, що суд звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором лише з одних формальних міркувань.

Крім того, основними вимогами Банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Отже, на переконання скаржника, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2018між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Кредитний ліміт неодноразово змінювався, як в сторону збільшення, так і зменшення, 20.04.2016 його було збільшено до 2000,00 грн., а 17.08.2018 зменшено до 0,00 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із зазначеним договором до його укладення, який був наданий йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення його затвердження та прийняття банком.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03.06.2020 вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору банк станом на 31.05.2020 нарахував заборгованість у розмірі 4270,43 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 2295,19 грн., у тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн.., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2295,19 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 в сумі 1085,60 грн.; нарахованої пені 36972,00 грн.; нарахованої комісії - 0 грн. 00 коп.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2017,64 грн. . штраф (процентна складова).

Встановлено, що заява-анкета не містить відомостей щодо бажаного розміру кредитного ліміту, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вказує на встановлення кредитного ліміту на карту відповідача 19.06.2012 в розмірі 300,00 грн..

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався як в сторону зменшення так і збільшення і 20.04.2016 кредитний ліміт було максимально збільшено до 2000,00 грн. (а.с. 27).

Таким чином, кредитний ліміт за період з 19.06.2012 по 17.08.2018 становив - 2000,00 грн.

Звернувшись із позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі - 2295,19 грн.

Суд першої інстанції стягуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000, 00 грн. послався на встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. і саме ця сума підлягає стягненню, а заборгованість у розмірі 2295,19 грн. за тілом кредиту не підтверджена належними доказами.

В цій частині рішення суду позивач не оскаржує.

З доводами викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 30).

Зазначений витяг не містить підпису відповідача.

На підтвердження своїх позовних вимог, Банком було надано до суду розрахунки заборгованості за договором б/н від 19.06.2012 (а. с. 7-26).

Доказів існування заборгованості у зазначеному позивачем розмірі не було надано до суду, виходячи з чого перевірити розмір нарахованого відповідачу боргу, процентів та штрафних санкцій не має змоги.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія судді дійшла наступних висновків.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів суду не надано, в матеріалах справи такі виписки або будь-які інші документи на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором відсутні.

Крім того, розрахунок заборгованості, наданий Банком, не підписаний.

Таким чином, наданий розрахунок заборгованості є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер.

Враховуючи наведене, з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, нарахованої пені та штрафів, погоджується і колегія суддів, інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги постанови Верховного суду від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16 є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини правовідносин між сторонами.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення в частині відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів, штрафів за користування кредитом.

Позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення,.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний