Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Провадження № 22-ц/812/2077/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2021 року м. Миколаїв Справа № 489/4818/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Бондаренко Т.З.,

при секретарі судового засідання - Колосовій О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 20 вересня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з моменту подачі цієї позовної заяви до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що відповідач є батьком її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час є повнолітньою, проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її забезпеченні.

Починаючи з 2020 року ОСОБА_4 навчається на денному відділенні Економічного Університету м. Варна (Болгарія), у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_5 в період навчання, оскільки має постійний дохід.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 липня 2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_6 , яка є повнолітньою донькою сторін, навчається на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги; відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу доньці не надає, є працездатним, має джерела постійного доходу.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив змінити оскаржене судове рішення, зменшивши визначений судом розмір аліментів з ј частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просив встановити порядок виконання судового рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року шляхом перерахування коштів стягнутих з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на картковий рахунок ОСОБА_3 . Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави у розмірі 908,00 грн, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховані суттєві обставини справи, зокрема, з 2008 року він перебуває в іншому шлюбі, від якого має двох неповнолітніх синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 20 травня 2021 року він є військовим пенсіонером-ветераном війни, має інвалідність 2 групи внаслідок війни. Після виходу на пенсію його середній щомісячний дохід скоротився вдвічі і на сьогодні становить 18 115,00 грн. У зв`язку з викладеними обставинами, надавати фінансову допомогу та ще сплачувати аліменти у розмірі ј з усіх видів доходу на користь ОСОБА_1 на повнолітню доньку він не має фінансової можливості. В той самий час, усвідомлюючи свій обов`язок батька та відчуття відповідальності, любові до своєї дитини, він не відмовляється від сплати аліментів в посильному розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до його середньомісячного заробітку (доходу) - пенсії в розмірі 18 115, 00 грн аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 (16,6%) відповідно будуть становити 3 007,09 грн (згідно до розрахунку 1/6 становить - 16,6%, 18 115,00 грн. х 16,6% = 3007,09 грн).

Тим паче, коли донька вже стала повнолітньою, без примусових заходів та не знаючи про існування позовної заяви про стягнення аліментів, він посильно допомагав фінансово та приділяв увагу доньці, перерахував на її особисту картку грошові кошти. Позивач була обізнана про його сімейний стан, що на утриманні в нього знаходяться двоє неповнолітніх синів, ніяким чином не надала суду інформацію, а навпаки приховала її.

Щодо встановлення порядку виконання судового рішення, ОСОБА_2 пояснював, що на сьогоднішній день ОСОБА_6 є студенткою денної форми навчання Економічного Університету м. Варна, за спеціальністю менеджмент туризму та відпочинку та проживає фактично на території Республіки Болгарія. Відтак дитина потребує щомісячного отримання грошових коштів на свої повсякденні потреби, а не тільки в період канікул, коли вона приїздить до дому в Україну.

Отримання аліментів в розпорядження позивача та на її користь, в той час, коли донька ОСОБА_4 проживає за кордоном, беручи до уваги утримання позивачем неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , 2011 року, та не надання інформації про свої доходи - є підставами вважати, що аліменти отримані за рішенням суду можуть використовуватися не за їх призначенням.

Крім того, скаржник посилався на те, що за час судового розгляду справи він жодного разу не отримував ані судових повісток, ані судових ухвал про відкриття провадження чи витребування доказів, інших документів, що стосуються розгляду справи, а тому як учасник судового процесу був позбавлений свого процесуального права на захист, шляхом надання відзиву на позовну заяву та надання належних доказів по справі до суду першої інстанції на підтвердження свого матеріального стану, складу сім`ї та відповідних пільг щодо сплати судового збору.

Крім того районним судом не враховано, що він є інвалідом другої групи, ветераном війни, отже згідно до пункту 9 частини 1 статті п`ятої Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору, тому стягнення з нього судового збору на користь держави у розмірі 908, 00 грн є необґрунтованим і безпідставним.

Позивач не скористалась своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка приймала участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , було розірвано 28 березня 2008 року.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04 липня 2003 року, актовий запис № 319.

Відповідно до довідки з Економічного Університету м. Варна № 9-20487/2020-10-06 ОСОБА_6 навчається в Економічному Університеті м. Варна, на денній формі навчання, за спеціальністю менеджмент туризмі та відпочинку. Кінцевий термін навчання - травень 2023 року.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

За приписами частини 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції не виконані.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2021 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Процедура спрощеного провадження включає в себе відкриття провадження у справі, про що суд першої інстанції постановлює ухвалу, та надіслання копії ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з доданими до неї додатками (частина 1 статті 277 ЦПК України).

Судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено право сторін заявляти клопотання про слухання справи в загальному позовному провадженні, а також право відповідачів з дня отримання копії ухвали не пізніше п`ятиденного строку подати відзив на позовну заяви та відповідні докази на підтвердження своїх заперечень.

Ця ухвала суду з позовною заявою та документами через поштові засоби зв`язку була відправлена, зокрема за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Проте конверт із зазначеними документами повернувся з поміткою на зворотному повідомленні «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 17).

Водночас, в позовні заяві зазначено місце проживання відповідача: АДРЕСА_3 , однак суд першої інстанції не звернув уваги на таке повідомлення та не направив за вказаним місцем проживання відповідача документи, що надавали відповідачу можливість реалізувати свої процесуальні права.

Між тим суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та безпідставно вважав належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_2 про наявність позовних вимог до нього та можливість розгляду справи без урахування його відзиву на позов та надання доказів у разі заперечення таких вимог, внаслідок чого порушено принцип цивільного судочинства щодо змагальності сторін судового процесу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції порушені права відповідача щодо можливості надання відзиву на позовну заяву, заявлення клопотань та надання відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень, що є порушенням норм процесуального права та є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо вирішення спору по суті, то суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги і визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, виходив із того, що дочка сторін потребує матеріальної допомоги, обов`язок батька утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання та батько має можливість надавати таку допомогу саме у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Між тим колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, оскільки суд дійшов такого висновку з порушенням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи, без дослідження можливості відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

За правилами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, що зазначені у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Отже, розглядаючи позови про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, суду необхідно встановити декілька юридичних фактів, зокрема: є дитина повнолітньою, чи продовжує вона навчатись, чи потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та чи є у відповідача матеріальна можливість таку допомогу надавати.

Оскаржуючи рішення суду в апеляційній інстанції, відповідач посилається на те, що його матеріальне становище не дозволяє здійснювати матеріальну допомогу повнолітній дочці саме у розмірі аліментів ј частки від всіх видів його доходу. З наданих до апеляційної скарги доказів встановлено, що відповідач є інвалідом 2 групи, непрацездатний, перебуває в іншому шлюбі, від якого має на утриманні двох дітей: ОСОБА_7 , 2009 року народження, та ОСОБА_8 , 2015 року народження, розмір його щомісячної пенсії по інвалідності складає 18 540 грн. З огляду на зазначені обставини відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що дитина, досягнувши повноліття, продовжує навчання та потребує допомоги, а відповідач має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

Між тим, суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, ті обставини, на які посилається відповідач, не врахував та порушив баланс інтересів сторін з огляду на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, має на утриманні двох малолітніх дітей, а тому колегія суддів вважає, що достатнім розміром аліментів, буде розмір, з яким погоджується відповідач, а саме 1/6 частка від усіх видів доходу.

Крім того, суд першої інстанції при розподілі витрат судового збору за подання позовної заяви до суду не застосував норми матеріального права Закону України «Про судовий збір», які підлягали застосуванню, зокрема не застосував положення пункту 9 частині 1 статті 5 цього Закону, що передбачає звільнення від сплати судового збору інвалідів I та II груп. За встановленими обставинами справи відповідач є інвалідом II групи, а тому звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, однак суд першої інстанції стягнув з відповідача в дохід держави 908 грн судового збору.

Щодо доводів апеляційної скарги про зміну способу стягнення аліментів, то вони не заслуговують на увагу, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається рішенням суду, а змінюється спосіб стягнення аліментів відповідно до частини 3 статті 181 СК України також за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Ураховуючи те, що судом першої інстанції відповідач був позбавлений права на інформацію про розгляд справи, у зв`язку з чим не мав можливості реалізувати своїх процесуальні права щодо надання заперечень на позовні вимоги та відповідних доказів, внаслідок чого судом першої інстанції не були повно та всебічно встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судом враховані не належним чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави ( частина 6 статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з 22 липня 2021 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23 років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Т.З. Бондаренко

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.