Справа № 587/2159/17
РІШЕННЯ
12 травня 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, зазначаючи, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року по 07.04.2011 року. Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя було придбано земельні ділянки площею 0,0705 га та 0,0591 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких зареєстрований відповідач і на яких був побудований двоповерховий житловий будинок. Оскільки земельні ділянки та будівництво будинку здійснювалось під час перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, позивачка просила суд визнати спільно нажитим майном подружжя вказані земельні ділянки та житловий будинок; визнати за нею право власності на Ѕ частину даних земельних ділянок та Ѕ частину двоповерхового житлового будинку, залишивши у власності відповідача іншу Ѕ частину зазначеного майна, стягнувши з останнього судові витрати.
В подальшому позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що під час шлюбу на придбаних земельних ділянках за кошти сімейного бюджету позивачем та відповідачем було збудовано двоповерховий будинок, який відповідачем умисно не було введено в експлуатацію з метою ускладнити позивачці можливість визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного будинку. Тому просила визнати спільно нажитим майном подружжя земельні ділянки площею 0,0705 га, площею 0,0591 га, об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; здійснити поділ майна наступним чином: визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначених земельних ділянок та право власності як співзабудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - двоповерхового будинку, залишивши у власності відповідача іншу Ѕ частину зазначеного майна, стягнувши з останнього судові витрати.
ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що під час їх шлюбу, крім зазначених в первісному позові, були придбані ще дві земельні ділянки площею 0,0895 га та 0,0400 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які були оформлені на позивача ОСОБА_3 . Ще під час розірвання шлюбу в 2011 році між ними була укладена усна домовленість, що майно, яке зареєстроване за ними, залишається за кожним із них особисто, а спір про майно відсутній, про що також і йдеться в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.04.2011 року про розірвання шлюбу. Про наявність зареєстрованих за відповідачем земельних ділянок ОСОБА_3 знала ще з моменту їх купівлі, однак з позовом про поділ майна остання звернулася до суду лише у 2017 році, після того, як ОСОБА_4 відмовився у 2016 році від участі в приватизації спільного гуртожитку на користь позивача, виконуючи усні домовленості. Щодо поділу об`єкта нерухомого майна зазначив, що будівництво житлового будинку розпочато в 2012 році, тобто після розірвання шлюбу, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт від 14.12.2012 року та будівельним паспортом від 04.12.2012 року, тому являється власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просив поділити спільне майно подружжя залишити позивачу дві земельні ділянки площею 0,0705 га та площею 0,0591 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які були оформлені на нього, а дві земельні ділянки площею 0,0895 га та площею 0,0400 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які були оформлені на ОСОБА_3 , залишити їй.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_3 ( на даний час ОСОБА_5 ) в судовому засіданні уточнений позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала повністю, пояснивши, що на момент розірвання шлюбу спірний будинок фактично був побудований і придатний для проживання, а тому вона має право на Ѕ частину будинку, який будувався під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Позивачка, заперечуючи проти зустрічного позову, пояснила, що на земельній ділянці на момент купівлі вже був зведений цоколь та стіни будинку, в подальшому подружжя за спільні кошти добудовували будинок. Електроенергія до будинку була підключена у 2010 році, що свідчить про те, що будинок на момент розірвання шлюбу вже був побудований.
ОСОБА_4 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Первісний позов не визнав в повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що будинок почав будувати взимку 2012 року, тобто після розірвання шлюбу з позивачкою, за власні кошти.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, експерта, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору щодо спільного майна сторони не укладали.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.
Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що з 30 серпня 2003 року по 07 квітня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.04.2011 року (ар.с.10).
У період шлюбу сторонами було придбано наступне майно:
Та обставина, що 4 спірні земельні ділянки були придбані сторонами в період шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя сторонами не оспорюється і підтверджується копіями договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок.
Таким чином, суд вважає, що зазначене майно у виді 4 земельних ділянок є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами у відповідності з положеннями статей 70, 71, 60, 63, 65, 69 Сімейного кодексу України, статтею 368 Цивільного Кодексу України.
Що ж стосується розподілу спірного будинку, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що спірний будинок будувався під час шлюбу і за спідні сумісні кошти подружжя.
Зазначена обставина відповідачем ОСОБА_4 категорично заперечується.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року по 07 квітня 2011 року, що підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.04.2011 року про розірвання шлюбу (ар.с.10).
Після розірвання шлюбу, а саме 04 грудня 2012 року замовнику ОСОБА_4 Відділом регіонального розвиту, містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації був виданий Будівельний паспорт № 334 на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 (том 1, а.с.77).
Згідно звіту ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року з незалежної оцінки майна - земельної ділянки загальною площею 0,0591 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , - її вартість становить 174 976 грн. (том 1, а.с.166); земельної ділянки загальною площею 0,0705 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , її вартість становить 194 669 грн. (том 1, а.с.189); земельної ділянки загальною площею 0,0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , її вартість становить 259 337 грн. (том 1, а.с.208); земельної ділянки загальною площею 0,0400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , її вартість становить 109 448 грн. (том 1, а.с.227).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_3 послалась на те, що електроенергія до спірного будинку була підключена в 2010 році, тобто ще до розірвання шлюбу, що, на її думку, свідчить про те, що в 2010 році, тобто в період шлюбу, будинок був вже зведений та готовий до експлуатації, а відтак, підлягає розподілу між сторонами в рівних частках за правилами розподілу спільного сумісного майна подружжя.
Дійсно, згідно листа ПАТ «Сумиобленерго» від 23.03.2018 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 підключено до електричної мережі у жовтні 2010 року, в зв`язку з чим між ПАТ «Сумиобленерго» та споживачем ОСОБА_4 було укладено договір про користування електричною енергією № 281285 від 19.10.2010 року. В подальшому, у зв`язку з обладнанням зазначеного будинку електроопалювальними установками та встановленням багатотарифного приладу обліку, між ПАТ «Сумиобленерго» і ОСОБА_4 було укладено новий договір про користування електричною енергією № 281285 від 07.02.2011, який діє до цього часу (том 1, а.с.85).
Разом з тим, та обставина, що 19 жовтня 2010 року між ПАТ «Сумиобленерго» та споживачем ОСОБА_4 було укладено договір про користування електричною енергією № 281285 не може з достовірністю свідчити про те, що спірний будинок будувався під час шлюбу і за спільні кошти подружжя і на момент укладення договору на постачання електроенергії, тобто ще в період шлюбу, будинок був зведений.
Сам ОСОБА_4 пояснив, що на момент розірвання шлюбу в них була домовленість про те, що всі спірні питання по майну врегульовані і ділити майно вони не будуть. З 2009 року вони спільного господарства не вели і 7 квітня 2011 року вони розірвали шлюб. В 2012 році за свої кошти він розпочав будівництво; до цього, в 2010 році, завів на земельну ділянку електроенергію, потім газ. В 2010 році він уклав договір з «Сумиобленерго» на постачання електроенергії. Електроенергія на земельній ділянці була потрібна для проведення, зокрема, будівельних робіт, підключення бетонозмішувача, циркулярної пили тощо.
Свідок ОСОБА_6 як працівник ПАТ «Сумиобленерго» пояснила, що до самої земельної ділянки підвести електроенергію можливо, нормативних заборон з цього приводу не існує, об`єктом підключення може бути як земельна ділянка, так і житловий будинок. Наявність житлового будинку не є обов`язковою умовою для укладення договору на постачання електроенергії, електроенергія може бути підведена і до земельної ділянки, на якій взагалі немає ніяких будівель. Для цього необхідно мати технічну можливість провести дрот від електроопори до лічильника, мати металеву шафу для влаштування лічильника електроенергії, сам лічильник, який має бути опломбований. Та обставина, що документації щодо підключення електроенергії має назву «постачання жилого будинку» не свідчить про те, що на земельній ділянці обов`язково зведений будинок, таке словосполучення використовується для будь-якого підключення електроенергії.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка майстер АТ «Сумиобленерго» ОСОБА_7 суду пояснив, що до його обов`язків входить підключення, заміна, монтаж електролічильників. З технічної точки зору на межі земельної ділянки можна встановити лічильник електропостачання і підвести електроенергію. Наявність будинку або будь-яких зведених будівель на земельній ділянці не є обов`язковою умовою для підключення електроенергії. Обов`язковою умовою є наявність металевої шафи, опломбованого лічильника та підведення електроенергії від електроопори до лічильника.
Отже, та обставина, що з 2010 року ОСОБА_4 користується електроенергією за адресою розташування спірного будинку, не може свідчити про те, що спірний будинок був зведений в період шлюбу, тобто до 2011 року, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Натомість ОСОБА_4 надав суду докази, які свідчать про те, що спірний будинок будувався ним за особисті кошти, після розірвання шлюбу і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Як вбачається з листа ТОВ «Сумигаз Збут» від 04.04.2018 року, за архівними даними первинний пуск газу до даного господарства був проведений 31.10.2012 р., договір на отримання послуг з газопостачання був укладений 05.12.2012 року, тобто після розірвання шлюбу. (том 1, а.с.87).
Листом ПАТ «Сумигаз» від 06.03.2018 року підтверджено, що за листопад 2012 року ОСОБА_4 спожив 980 куб.м. природного газу (том 1, а.с.91).
Згідно договору на водопостачання будівельних об`єктів з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, встановлено, що ОСОБА_4 заключив договір з даним підприємством 13.05.2015 року (том 1, а.с.244,245).
З наданих відповідачем за первісним позовом копій накладних, чеків, рахунків на оплату вбачається, що починаючи з 2011 року ним особисто придбавались будівельні матеріали (том 1, а.с.246-266, том 2, а.с.1-10).
За результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 1966/1232/1233/1234, складеної 22.07.2019 року встановлено, що ступінь готовності об`єкту незавершеного будівництва одноповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на дату складання висновку дорівнює 98,25%, його вартість становить 2 436 200 грн. (а.с.140-156).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він являється працівником ПАТ «Сумигаз», проектна документація на даний будинок була виконана у квітні 2012 року, отримана в червні 2012 року, пуск газу був виконаний 31 жовтня 2012 року.
З наданих ПАТ «Сумигаз» документів вбачається, що робочий проект на «Газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 », замовником якого являється ОСОБА_4 , датований 2012 роком (том 2, а.с.98-110).
Укладення публічного договору постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 виконано ОСОБА_4 , який 29.01.2016 р. надав підписану ним заяву-приєднання. На його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно даних обліку за даною адресою значиться один споживач, який використовує природний газ для власних потреб, як побутовий споживач. Заборгованості за отримані послуги не має (том 1, а.с.87).
Філія «Сумський район електричних мереж» АТ «Сумиобленерго» надала документи, в яких зазначено, що з 01.01.2019 ОСОБА_4 є споживачем електроенергії за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладено шляхом приєднання до публічного договору на умовах діючого договору про користування електричною енергією № 281285 від 07.02.2011 (том 2, а.с.121-126).
Таким чином, суд вважає, що надані ОСОБА_4 докази свідчать про те, що спірний будинок будувався ним після розірвання шлюбу, за його власні кошти, а тому спірний будинок не є об`єктом спільної сумісної власності і не підлягає розподілу між сторонами за правилами розподілу спільного сумісного майна подружжя.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
У відповідності із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно частини 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є в спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, при цьому право спільної часткової власності припиняється.
ОСОБА_4 не оспорює тієї обставини, що майно, а саме земельні ділянки площами: 0,0705 га, 0,0591 га, 0,0895 га та 0,0400 га, придбані у період шлюбу і за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує проти його розподілу.
Оскільки судом встановлено, що спірне майно у виді чотирьох земельних ділянок придбано сторонами в період шлюбу і за спільні кошти подружжя, спірне майно підлягає розподілу між сторонами в рівних частках.
Зазначені земельні ділянки також створюють єдиний масив, що створює для ОСОБА_3 більш сприятливе користування спірними земельними ділянками.
Вартість двох земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ( що виділяються у власність ОСОБА_4 ) і інших двох земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ( що виділяються ОСОБА_3 ) майже однакова, що підтверджується звітами незалежної оцінки майна ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року, у відповідності з якими вартість земельної ділянки загальною площею 0,0591 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 174 976 грн. (том 1, а.с.166); вартість земельної ділянки загальною площею 0,0705 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 194 669 грн. (том 1, а.с.189); вартість земельної ділянки загальною площею 0,0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , становить 259 337 грн. (том 1, а.с.208); вартість земельної ділянки загальною площею 0,0400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , становить 109 448 грн. (том 1, а.с.227).
Отже різниця у вартості спірних земельних ділянок, що виділяються кожній з сторін, становить лише 860 гривень, які необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , оскільки вартість земельних ділянок, що виділяються ОСОБА_3 , менше на 860 гривень.
У справі мається і висновок судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи ( т. 1 ар. с. 140-148) щодо вартості спірного майна, а саме земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , однак він, хоч і містить дещо різні порівняно з звітами ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року відомості щодо вартості спірних земельних ділянок, про поділ яких в первісному позові ставила питання позивачка ОСОБА_3 , однак не впливає на загальний розподіл земельних ділянок. До того ж, висновок експертизи ( т. 1 ар. с. 140-148), на відміну від звітів ТОВ «Консалтинг-Експерт» від 19 квітня 2019 року, не містить відомостей щодо вартості інших земельних ділянок, які також є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а саме земельних ділянок, власником яких на даний час є ОСОБА_3 і які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, суд вважає, що первісний позов в частині поділу будинку не підлягає задоволенню, оскільки позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 не доведено, що будівництво будинку відбувалось в період шлюбу і за спільні кошти подружжя, тому позовні вимоги, щодо поділу об`єкту незавершеного будівництва - двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. З врахуванням вартості спірного майна, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути 14 402 грн.16 коп. судового збору, а з ОСОБА_4 на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути 860 грн. грошової компенсації вартості спірного майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ст.ст.141, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 358, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 316, 319, 367 ЦК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити за його необґрунтованістю.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , - залишити у власності ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( іпн НОМЕР_2 ) в доход держави 14 402 гривні 16 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_4 ( іпн НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 860 гривень грошової компенсації.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко