Справа № 645/2748/19
Провадження № 2/645/60/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю секретаря - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О., в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.07.2018 року, реєстраційний номер 3762. Позивач зазначає, що вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , 2008 року народження, відповідач ОСОБА_2 , є її батьком. З 29.08.2008 р. вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року. Відповідно до мирової угоди між нею та ОСОБА_2 , затвердженої ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року, частково зміненою ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016р. місце проживання доньки ОСОБА_4 визначено з позивачем. 28.08.2008р. відповідач набув і зареєстрував право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 23.04.2019р. позивачу стало відомо, що 17.07.2018р. відповідач здійснив відчуження спірної квартири на користь своєї матері ОСОБА_3 , уклавши договір дарування. Договір посвідчив та вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 165169242 від 26.04.2019р. Позивач вважає договір дарування спірної квартири недійсним на підставі ч.6 ст. 203, ст.215 ЦК України, оскільки внаслідок його укладання порушені житлові права дитини. Укладаючи договір дарування, відповідачі знали, що з 18.03.2011р. по сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Управління з реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 26.04.2019р. Відповідачі за взаємною змовою, з метою уникнути отримання дозволу органу опіки та піклування, вдалися до обманних дій, приховали від нотаріуса наявність майнового права дитини на відчужувану квартиру. Позивач просила визнати договір дарування спірної квартири недійсним.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Відповідачем 13.08.2019 року подано відзив, в якому він просив відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні її позову про визнання недійсним Договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначив, що позивачка неправильно зазначила у позові, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 у нього виникло 28.08.2008 року. Згідно Свідоцтва про право власності власником вказаної квартири відповідач став 30.07.2008 року. 29.08.2008 року він одружився із позивачкою, яка на той час мала прізвище ОСОБА_1 . 03.09.2008 року місце проживання позивачки за його згодою було зареєстровано в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2014 року, після фактичного припинення шлюбних відносин, позивачка, забравши дитину, пішла із дому, і стала проживати за місцем своєї реєстрації сім`єю з іншим чоловіком - ОСОБА_6 .. 09.11.2015 року їх шлюб був розірваний. Саме з цього часу позивачка перестала бути членом його родини, жодних угод між нами щодо проживання чи користування вказаною вище квартирою, як жилим приміщенням, не було. 22.12.2015 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , взяла собі прізвище свого нового чоловіка, і проживала разом із ним не за місцем своєї реєстрації. Їхня донька проживала разом із позивачкою та її новим чоловіком. Після цього, у квартирі АДРЕСА_1 відповідач став проживати однією сім`єю з ОСОБА_7 .. 10.03.2016 року місце проживання ОСОБА_7 було зареєстровано в його квартирі. У лютому 2016 року він звернувся до Фрунзенського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такої, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі. На той момент позивачка не проживала за місцем своєї реєстрації вже 14 місяців. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.08.2017 року у справі №645/806/16-ц ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В липні 2018 року відповідач вирішив подарувати свою квартиру своїй матері - ОСОБА_3 . Причиною такого рішення стало те, що мати відповідача є людиною похилого віку, вона проживає в свої квартирі старого 5-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Належна їй квартира знаходиться на 3-му поверсі, на який через стан здоров`я та похилий вік їй дуже важко підніматися, ліфт у будинку відсутній. Крім того, вказана квартира є трикімнатною, після смерті батька ОСОБА_8 , житлова площа квартири для однієї матері стала завелика, що також тягло за собою невиправданий тягар по сплаті комунальних послуг. Належна відповідачу на той час квартира АДРЕСА_1 , є двокімнатна, знаходиться на 2-му поверсі, і повністю забезпечує житлові потреби матері, будинок обладнаний ліфтом. Тому, було вирішено, що він подарує свою двокімнатну квартиру своїй матері, а вона продасть свою квартиру і за вилучені кошти вони придбають нову квартиру відповідачу. 17.07.2018 року відповідач за Договором дарування подарував своїй матері свою квартиру АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. На той час в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані і фактично проживали лише відповідач та ОСОБА_7 , інші особи, в тому числі і донька, ОСОБА_4 , зареєстрованими не значились.

Під час посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. Договору дарування квартири, останній також перевірив реєстрацію місця проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей, які значилися в Реєстрі територіальної громади, станом на 17.07.2018 року за вказаною адресою були зареєстровані лише дві особи - відповідач та ОСОБА_7 . Отже, під час здійснення правочину (дарування квартири) всі вимоги, встановлені ст.203 ЦК України, були додержані. У жодний спосіб договір дарування не суперечив правам та інтересам його малолітньої доньки - ОСОБА_4 . Підстави, визначені ч.1 ст.115 ЦК України, щодо недійсності правочину на які посилається позивачка, відсутні. Спірна квартира ніколи не належала його доньці, він став власником квартири ще до одруження та народження дитини.

Норми ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», на яку посилається позивачка, регулюють лише майнові права дитини, донька не мала жодних майнових прав щодо квартири АДРЕСА_1 . Оскаржуваний Договір дарування квартири не порушує норми ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки перед даруванням квартири та безпосередньо під час вчинення правочину перевірялася інформація щодо зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_1 , і за результатом перевірок інформація щодо зареєстрованих неповнолітніх осіб була відсутня. У справі №645/5569/15-ц саме за волею позивачки місце постійного проживання дитини було визначено судом «разом із матір`ю», а за рішенням суду позивачка на момент укладання договору дарування вже була позбавлена права проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Тому вважав для укладання Договору дарування квартири від 17.07.2018 року отримання відповідного дозволу Органу опіки та піклування було не потрібним.

Твердження позивачки, що він здійснив відчуження квартири навмисно, щоб уникнути її арешт через нібито наявну заборгованість по сплаті аліментів, є неправдивим, наразі у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

16.09.2019 року позивачкою подано відповідь на відзив, де позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_2 у відзиві вказав неправдиву інформацію, надані ним докази не підтверджують обставини, якими він обґрунтував свої заперечення. Відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження спірної квартири, в якій була зареєстрована і право користування якою мала його донька ОСОБА_4 , без дозволу органу опіки та піклування, через відсутність відомостей про реєстрацію неповнолітніх осіб за адресою та через те, що місце проживання було визначене разом з матір`ю, яка вже за рішенням суду не могла проживати за вказаною адресою, посилаючись на судове рішення у справі №645/5569/15-ц, яким начебто встановлено інше місце постійного проживання дитини та надав довідки щодо начебто відсутності реєстрації місця проживання дитини в його квартирі на дату укладання спірної угоди. При цьому відповідач намагається фальсифікувати докази та перекрутити фактичні обставини. На підтвердження відсутності реєстрації малолітньої ОСОБА_4 у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_2 надав копії інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м Харкова від 06 09.2017р. 27.02.2018р., 02.07.2018 р., також послався на довідку, отриману з Реєстру територіальної громади нотаріусом Ємцем І.О. на день укладання оскаржуваного договору - 17.07.2018р.. Довідки від 06,09.2017р., 27.02.2018р., 02.07.2018р. не підтверджують відсутність реєстрації ОСОБА_4 у спірній квартирі. Відповідач вдається до обману. В кожній з зазначених довідок у графі «Дата реєстрації місця проживання» щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вказано «інформація відсутня». Звертає увагу суду, що посилання «інформація відсутня» не те ж саме, що «відсутність реєстрацій». Вказані довідки не можуть бути підтвердженням наявності або відсутності реєстрації осіб у спірній квартирі. Усі особи, які мали реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, були зареєстровані в ній до 04.04 2019р. Нотаріус Ємець І.О. , перевіряючи документи, не міг не усвідомлювати, що у довідках з Реєстру територіальної громади відсутня інформація про реєстрацію, а не реєстрація місця проживання дитини. За таких обставин він не здійснив перевірку документів належним чином. Документів, з яких би вбачалося, що ОСОБА_4 знята з реєстрації у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_2 не надав. Вважала, що для укладання оскаржуваного договору дарування квартири, ОСОБА_2 за змовою зі своєю матір`ю та нотаріусом Ємцем І.О. вдалися до фальсифікації інформації щодо житлових прав малолітньої ОСОБА_4 .

27.09.2019 року ОСОБА_2 надано заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, про безпідставність ствердження про змову із своєю матір`ю, ОСОБА_3 , та нотаріусом Ємцем І.О., щодо фальсифікації інформації (довідок) щодо житлових прав малолітньої ОСОБА_4 . Як і сам запит так і довідка мають встановлені форми із зазначенням у них певної інформації. Інформація про зареєстрованих осіб за адресою формується про всіх осіб, які зареєстровані за адресою, яка вказується у запиті про надання інформації. Отримати вибіркову інформацію про реєстрацію окремих осіб у формі саме таких довідок, неможливо. Під час посвідчення приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. Договору дарування квартири, останній також перевірив реєстрацію місця проживання всіх осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей, які значилися в Реєстрі територіальної громади, станом на 17.07.2018 року за вказаною адресою були зареєстровані лише дві особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_2 не відомо коли і на підставі чого ОСОБА_4 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , яка ніколи не мала жодного відношення до майнових прав на спірну квартиру. ОСОБА_2 ніколи не був проти проживання своєї доньки разом із ним, навіть зміна власника квартири не є перешкодою для її там проживання, адже новим власником стала її бабуся, яка як і батько дуже хоче із нею бачитись та підтримувати стосунки. Твердження позивачки, що ОСОБА_2 здійснив відчуження квартири навмисно, щоб уникнути її арешт через нібито наявну заборгованість по сплаті аліментів, є неправдивим, наразі у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Отже, під час укладання Договору дарування квартири АДРЕСА_1 не відбулося жодних порушень прав ОСОБА_4 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсним договору дарування квартири, призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, подала письмові пояснення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно на належним чином.

Представник ОСОБА_11 в судовому засіданні 10.02.2020 року проти задоволення позову заперечував, підтримав доводи викладені у відзиві на позов. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`являвся, неодноразово подав заяви про відкладення розгляду справу, у зв`язку із карантином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно на належним чином, відзив на позовну заяву не подала.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно на належним чином.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що з 29.08.2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішення Фрунзенського районного суду було розірвано 09.11.2015 року.

15.11.2008 року від цього шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_4 , батьками якої в свідоцтві про народження Серії НОМЕР_1 від 26.11.2008 року записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Як вбачається з свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 від 22.12.2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за якою визначено постійне місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено такий спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спілкування з донькою з урахуванням висновків органу опіки і піклування - у першу та третю суботи місяця з 15-00 год. до 19-00 год., а також у другу та четверту неділі місяця з 15.00 години до 19.00 години, частково зміненою ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016р., а саме виключено з мотивувальної та резолютивної частини ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року посилання на постійне місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно наданих до суду доказів, квартира АДРЕСА_1 належала відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, № НОМЕР_3 , від 30.07.2008 року. На підставі договору дарування від 17.07.2018 року ОСОБА_2 подарував цю квартиру своїй матері ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2019 року та не заперечується сторонами (а.с. 17).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.06.2019 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - донька з 28.03.2011 року та ОСОБА_7 ( а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Вирішуючи питання про визнання договору дарування квартири недійсним, суд зазначає наступне.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для визнання договору дарування недійсним позивач зазначила порушення вимог ч. 6 ст.203 ЦК України, згідно якої - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а також положень ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно ч. 4 до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Передбачене ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно, в інтересах дитини та не зловживати своїми правами законних представників дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Як вбачається з оспорюваного договору дарування квартири від 17.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., зареєстрованого в реєстрі за №3762, Дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, а також, що вказана у цьому договорі квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває, прав у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, як в межах, так і за межами України, немає (п. 3 Договору дарування).

Судом встановлено, що 17.07.2018 року сторони уклали договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 подарував відповідачу ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1 .

Ці обставини підтверджуються договором дарування вказаної квартири від 17.07.2018 року.

З наданих нотаріусом Ємець І.О. копій документів, що були підставою для укладання договору дарування, наявна довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.161)

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В даному випадку відповідач будучі власником спірної квартири мав право на розпорядження своєю власністю.

При цьому, судом встановлено, що зареєстроване місце проживання та відповідно право на користування доньки ОСОБА_15 , залишилось у спірній квартирі, що підтверджується довідкою отриманою судом від 04.06.2019 року, питання щодо визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою не розглядалось, укладений Договір дарування не порушує її прав на користування житлом, а відсутність дозволу органу опіки та піклування на дарування спірної квартири, не є підставою для визнання його недійсним.

Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що спірний договір дарування квартири є недійсним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання недійсним договору дарування квартири- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, 55;

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, адреса: м. Харків вул. 23 Серпня, 51, оф. 2.

Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя - І.В. Ульяніч