РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/769/21

Справа № 510/118/21

01.06.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Пройка С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємицею першої черги зазначеного вище спадкового майна була бабка позивача ОСОБА_4 , яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_4 також не залишила заповідального розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємицею першої черги спадкового майна ОСОБА_4 є її донька відповідач по справі.

У встановлений законодавством шестимісячний строк, відповідач звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь своєї доньки - позивача по справі.

Позивач входить до кола спадкоємців п`ятої черги за законом.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявляла.

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не змогла з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Через деякий час, при зверненні до нотаріальної контори, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що складено відповідну постанову від 27 жовтня 2020 року.

На теперішній час відновити втрачені оригінали правовстановлюючих документів не можливо.

Крім того, 30 листопада 2019 року сторони уклали договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , належної на праві власності відповідачу.

Право власності відповідача на 1/3 частку вищевказаної квартири, підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27 травня 1993 року.

Таким чином, позивач прийняла у дар від відповідача 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , від неї не відмовлялась, що підтверджується доводами позивача, викладеними у позові, та не заперечується відповідачем. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач почала користуватись отриманою у дар квартирою, доглядає за нею, сплачує комунальні платежі, зробила поточний ремонт.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі, та запевняла що документи виготовляються. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

З врахуванням вищенаведеного, представник позивача звернулась до суду з позовом про визнання права власності.

Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Златі Н.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємицею першої черги зазначеного вище спадкового майна була бабка позивача ОСОБА_4 , яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

За час життя ОСОБА_4 також не залишила заповідального розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємицею першої черги спадкового майна ОСОБА_4 є її донька відповідач по справі.

У встановлений законодавством шестимісячний строк, відповідач звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь своєї доньки - позивача по справі.

Позивач входить до кола спадкоємців п`ятої черги за законом.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявляла.

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не змогла з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Через деякий час, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину виявилось неможливим з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно яке входить до складу спадщини, про що складено відповідну постанову від 15 січня 2021 року.

У підтвердження позовних вимог, представник позивача надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; документи, що підтверджують факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, що передбачено ч. 2 ст. 1274 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України, встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

30 листопада 2019 року сторони уклали договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , належної на праві власності відповідачу.

Право власності відповідача на 1/3 частку вищевказаної квартири, підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27 травня 1993 року.

Таким чином, позивач прийняла у дар від відповідача 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , від неї не відмовлялась, що підтверджується доводами позивача, викладеними у позові, та не заперечується відповідачем. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач почала користуватись отриманою у дар квартирою, доглядає за нею, сплачує комунальні платежі, зробила поточний ремонт.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі, мотивуючи тим, що документи виготовляються. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передала позивачу нерухоме майно, а остання прийняла його у дар та почала користуватись ним, тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном.

Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, що передбачено ч. 2 ст. 719 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином позивач правомірно володіє спірним майном.

Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., підсобною площею 25,3 кв.м.

Визнати дійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , який укладений 30 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., підсобною площею 25,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова