ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Херсон

Номер справи: 663/575/19

Номер провадження: 22-ц/819/1397/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Кутурланової О.В.,

секретар Дундич А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Скадовська міська рада Скадовського району Херсонської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року у складі головуючого судді Пухальського С.В., повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року,

встановив:

07 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Скадовська міська рада Скадовського району Херсонської області, про визнання в частині недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, виділ в натурі реальної частки із нерухомого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою,

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що вона є власником 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану частину житлового будинку вона успадкувала після смерті свого батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала померлому на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 20 грудня1960 року.

Власниками інших 13/20 частин зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд є ОСОБА_2 та ОСОБА_5

03 лютого 1982 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради прийняте рішення №37/3, за умовами якого за домоволодінням по АДРЕСА_1 (на той час АДРЕСА_2 ) було закріплено земельну ділянку площею 600,0кв.м., а решта 310,0кв.м передані у тимчасове користування.

15 жовтня 1997 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради прийняте рішення №224, згідно з пунктом 1.1 якого виконавчий комітет вирішив закріпити за домоволодінням по АДРЕСА_1 по фактичному користуванню земельну ділянку площею 1195,0кв.м. Будинки, які існують на цій площі, відведено в самостійне домоволодіння, присвоєно номер АДРЕСА_1 за мешканцями будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а номер 99-а за мешканцем будинку ОСОБА_7

25 лютого 1998 року на підставі заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконкомом Скадовської міської ради прийняте рішення №29 «Про закріплення земельних ділянок по фактичному користуванню», згідно з пунктами 1.6, 1.7 якого вирішено закріпити за домоволодінням по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , де мешкають громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , земельну ділянку площею 642,0 кв.м, а за домоволодінням де мешкає ОСОБА_4 земельну ділянку площею 553,0 кв.м.

11 лютого1998 року згідно заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконавчим комітетом Скадовської міської ради було прийняте рішення №256, яким внесені зміни в рішення виконкому від 25 лютого 1998 року №29. Надано земельну ділянку по фактичному користуванню мешканцям домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 площею 633,0 кв.м зі згоди всіх землекористувачів, а мешканцю домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 площею 562,0 кв.м.

26 лютого 1999 року за заявами ОСОБА_5 і ОСОБА_8 виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення «Про розподіл земельних ділянок та надання їх у приватну власність», згідно пунктів 1.1, 1.2 якого надано у приватну власність земельні ділянки по фактичному розподілу для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 площею 316,0 кв.м за згодою співвласника та ОСОБА_8 по АДРЕСА_5 площею 316,0 кв.м.

Враховуючи зазначене у користуванні позивачки, згідно наявних у неї документів, має перебувати земельна ділянка площею 562,0 кв.м, а у відповідачів 633,0 кв.м, тобто по 316,0кв.м у кожного.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачами виник спір щодо користування земельною ділянкою, оскільки за її підрахунками ОСОБА_2 порушив суміжну межу перемістивши огорожу з металевої сітки приблизно на 80 сантиметрів в сторону її земельної ділянки, проте він вважає, що це вона порушила межі і незаконно отримала в користування його частину земельної ділянки. З цього приводу комісією Скадовської міської радою з виїздом на місце проводилась перевірка, яка дійшла висновку, що саме вона (позивачка) порушила сумісну межу, перемістивши огорожу з металевої сітки і таким чином здійснила самозахват земельної ділянки ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене позивачка не погоджується з такими висновками комісії, оскільки суміжну межу не переміщала просила суд - виділити їй в натурі реальну частку із спільної часткової власності в приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши її як окремий об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), та припинити право спільної часткової власності; - визначити порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2019 року провадження по справі зупинено до залучення до участі в справі правонаступників померлого ОСОБА_5 .

В якості правонаступника ОСОБА_5 до участі у справі залучено ОСОБА_3 про що постановлено ухвалу суду від 26 травня 2020 року.

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, якою доповнила позовні вимоги, зазначивши, що згідно висновку експерта №19/430 від 10.06.2019 первинний розрахунок часток 7/20 і 13/20 був виконаний 04 листопада 1957 року і до складу будівель і споруд входили: житловий будинок літ «А» 1927 року забудови загальною площею 45 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В». До частки 7/20 були віднесені: житловий будинок літ. «А» житлова кімната 1-3, кухня 1-2, що складало 13,1 кв.м., сарай літ. «Б». На час дослідження частина житлового будинку літ. «А», яка віднесена до частки 13/20, демонтована згідно рішення виконкому Скадовської міської ради від 21 квітня 1982 року №9/104, сарай літ. «Б», сарай літ. «В» знесені.

Рішенням виконкому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було надано дозвіл на будівництво 2-х квартирного житлового будинку. Рішенням виконкому Скадовської міської ради №157/17 від 07 серпня 1985 року термін будівництва було продовжено до 21 квітня 1986 року і цим же рішенням ОСОБА_5 наданий дозвіл прибудувати до своєї частини будинку веранду розміром 2,5 х 5,5 метри.

08 липня 1998 року виконавчий комітет Скадовської міської ради прийняв рішення №158, яким надав ОСОБА_6 дозвіл подарувати належну їй частину недобудованого житлового будинку готовністю 95 % ОСОБА_2 , якого зобов`язано закінчити будівництво в строк до 08 липня 1999 року і здати житловий будинок до експлуатації. Проте, як зазначає експерт, житловий будинок літ. «Д» на даний час в експлуатацію не зданий і розглядається як самочинний, а тому виділу не підлягає.

Під час проведення у справі судової земельно-технічної експертизи експертом було встановлено, що згідно кадастрового плану земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , який виготовлений ПП «Земле-Експерт» станом на 16 квітня 2014 року, фактична площа земельної ділянки становить 1156,0 кв.м.

Також, експертом встановлено, що: співвласник з часткою 7/20 ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою загальною площею 511,0 кв.м. Вхід на ділянку організований з АДРЕСА_2 , через проїзд по лівій межі площею 80,0 кв.м.; співвласник з часткою 13/20 ОСОБА_5 фактично користується земельною ділянкою загальною площею 327,0 кв.м. Вхід на ділянку організований з АДРЕСА_2 через хвіртку біля правої межі; співвласнику з часткою 13/20 ОСОБА_2 рішенням сесії Скадовської міської ради від 23 лютого 2017 року №409 затверджено проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 318,0 кв.м., кадастровий номер ділянки :01:001:0996. Вхід на ділянку організований з АДРЕСА_2 , через хвіртку по фасаду біля лівої межі.

Отже, як вказує позивачка, на даний час в її користуванні фактично перебуває земельна ділянка площею 511,0 кв.м., тоді як згідно рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради №256 від 11 листопада 1998 року повинно перебувати 562,0 кв.м.

Позивачка вважає, що сесія Скадовської міської ради приймаючи рішення №409 від 23 лютого 2017 року про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 загальною площею 0,0318 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_5 із земель Скадовської міської ради, який було розроблено приватним підприємством «Землемір Таврії», не звернула увагу на те, що відомості, внесені до Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами від 23 травня 2014 року не відповідають дійсності, зокрема, земельна ділянка, що перебуває в її користуванні, позначена такою, що відноситься до земель Скадовської міської ради, а тому її не було залучено до участі в процедурі погодження меж.

Вважала пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради Херсонської області №409 від 23 лютого 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно ОСОБА_2 незаконним, оскільки ним не набуто право власності на житловий будинок та йому не було виділено його частину житлового будинку в окремий, самостійний та ізольований об`єкт нерухомого майна (житловий будинок).

Посилаючись на вказані обставини з урахуванням доводів наведених в первісній позовній заяві, позивачка просила суд:

1. Визнати недійсним та скасувати пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23 лютого 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно ОСОБА_2 , згідно з яким йому було передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 318,0 кв.м. з кадастровим номером :01:001:0996;

2. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 , права власності на земельну ділянку площею 0,0318га, кадастровий номер :01:001:0996, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

3. Виділити їй відповідно до Висновків експерта №19/430 від 10 червня 2019 року в натурі реальну частку із спільної часткової власності в приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку 7/20 частин житлового будинку літ. «А,А1а» з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши її як самостійний об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), та припинити право спільної часткової власності;

4. Визначити порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 Висновку експерта №19/430 від 10 червня 2019 року, додаток № 5.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним та скасовано пункт 1.1 рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23 лютого 2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську» відносно ОСОБА_2 , згідно з яким йому було передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 318,0 кв.м. з кадастровим номером :01:001:0996.

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , права власності на земельну ділянку площею 0,0318 га, кадастровий номер :01:001:0996, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , номер запису про право власності 19773137, яка була проведена 24 березня 2017 року державним реєстратором Скадовської районної державної адміністрації Федчишиним В. С. на підставі рішення сесії Скадовської міської ради №409 від 23 лютого 2017 року.

Виділено ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , відповідно до Висновків експерта № 19/430 від 10 червня 2019 року в натурі реальну частку із спільної часткової власності в приватну власність, в окрему ізольовану цілу частку частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами до нього, а саме: житловий будинок літ. «А»; прибудову літ. «А1»; прибудову літ. «а»; 7/20 частин водопроводу №1 (всього загальною площею 41,5 кв.м.), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши її як самостійний об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), та припинено право спільної часткової власності.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, що закріплена за домоволодінням по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 Висновку експерта №19/430 від 10 червня 2019 року, додаток №5, а саме:

- в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено земельну ділянку під проїздом площею 68,0 кв.м.;

- ОСОБА_1 виділено земельну ділянку загальною площею 482,0 кв.м. Вхід на ділянку організувати з АДРЕСА_2 , через ділянку загального користування площею 68,0 кв.м.;

- ОСОБА_3 виділено земельну ділянку загальною площею 305,0 кв.м. Вхід на ділянку організувати з АДРЕСА_2 , через хвіртку біля правої межі;

- ОСОБА_2 виділено земельну ділянку загальною площею 300 кв.м. Вхід на ділянку організувати з АДРЕСА_2 , через хвіртку біля лівої межі та ділянку загального користування.

Стягнено із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі по 804,60 грн. з кожного та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі по 3000,00 грн. з кожного.

Рішення мотивовано тим, що набуття права власності на земельну ділянку є, в силу вимог статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, похідним від набуття права власності на жилий будинок. Висновок відділу Держгеокадастру у Скадовському районі щодо погодження ОСОБА_2 землевпорядної документації, про те що на земельній ділянці розташований жилий будинок, який належить замовнику на підставі технічного паспорту БТІ, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки наявність технічного паспорту на будівлю не свідчить про набуття особою права власності на це майно. Набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку можливо лише після набуття ним права власності на житловий будинок та за умови виділення ним своєї частини житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна і припинення права власності на 13/20 частки у спільному майні, а до цього часу земельна ділянка могла бути передана співвласникам жилого будинку лише у спільну сумісну власність. Виділяючи ОСОБА_1 належну їй частку з домоволодіння та визначаючи порядок користування земельною ділянкою між сторонами суд керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи №19/430 від 10 червня 2019 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Під час розгляду справи представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокати Половинко А.В. та Гонтарук М.М. апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Івченко О.О., зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

З матеріалів архівної інвентарної справи вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 на час первісного визначення часток у листопаді 1957 року мала площу 910кв.м. Домоволодіння, розташоване на вказаній земельній ділянці складалося з одного жилого будинку, сараю та двох тамбурів.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 05 листопада 1957 року та договору дарування від 18 листопада 1957 року домоволодіння було розділено на дві частки 7/20 та 13/20 відповідно. Право власності на 7/20 часток набув ОСОБА_9 , а на 13/20 ОСОБА_10 , яка 10 березня 1959 року на підставі договору купівлі-продажу відчужила своє право ОСОБА_11

ОСОБА_9 07 вересня 1959 року подарував належну йому частку ОСОБА_12 , яка в свою чергу, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 1960 року продала належну їй частку (7/20) ОСОБА_7 .

З довідки БТІ від 11 лютого 2010 року вбачається, що згідно нумерації жилих будинків у м. Скадовськ, затвердженому рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради від 19 листопада 1976 року №177/22 домоволодіння АДРЕСА_2 перенумеровано у домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради №37/3 від 03 лютого 1982 року за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 600кв.м, інші 310кв.м залишене у тимчасове користування.

Відповідно до договору купівлі продажу від 27 лютого 1982 року ОСОБА_11 продала належну їй частку домоволодіння (13/20) ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1982 року №9/104 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) дозволено будівництво одноповерхового жилого будинку, загальною площею 126.6кв.м. Зобов`язано ОСОБА_6 знести належну їй частину старого житлового будинку. У строк до 21 квітня 1985 року, облаштувавши капітальну стіну та фронтон, що залишилися після знесення її частини будинку. Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 07 серпня 1985 року №157/17 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) продовжено строк дії рішення від 21 квітня 1982 року №9/104 на будівництво двоквартирного будинку, та надано ОСОБА_5 дозвіл на при будову веранди до будинку.

Згідно даних, які містяться в архівній інвентарній справі домоволодіння по АДРЕСА_1 , станом на 1997 рік складалось з житлового будинку літ. «А», недобудованого житлового будинку літ. «Д», сараїв літ. «Б», «В», «Ж», туалету літ. «Г».

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 15 жовтня 1997 року № 224 за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 1195.0кв.м.

Будинки, які існують на цій площі відведені у самостійні домоволодіння, з присвоєнням номерів: 99 - за мешканцями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та 99-а за мешканцем ОСОБА_7 .

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 25 лютого 1998 року № 29 за домоволодінням по АДРЕСА_6 ), де мешкають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закріплено земельну ділянку площею 642кв.м (п.1.6), а за домоволодінням по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 553кв.м(п.1.7).

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 11 листопада 1998 року № 256, внесені зміни у рішення виконкому від 25 лютого 1998 року №29. Мешканцям домоволодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надано земельну ділянку площею 633кв.м, мешканцю домоволодіння по АДРЕСА_1 , - 562кв.м.

28 липня 1998 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 належну їй 1/2 частину недобудованого житлового будинку готовністю 95% розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів № 34 від 26 лютого 1999 року надані у приватну власність земельні ділянки по фактичному розподілу для обслуговування жилого будинку та господарських будівель: ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 площею 316.0кв.м; ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 площею 316кв.м.

Рішенням Скадовської міської ради від 18 грудня 2009 року №903 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель згідно фактичного користування та даних БТІ за адресою АДРЕСА_5 , орієнтовною площею 316.0кв.м (п.1.16).

У зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, ЗК України, Закону України «Про землеустрій» у вказане вище рішення внесені зміни. Слова «на виготовлення технічної документації із землеустрою» замінені на «розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та доповнено «за рахунок земель житлової та громадської забудови м. Скадовська».

ОСОБА_13 набула право власності на 7/20 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 листопада 2010 року. Згідно свідоцтва недобудований житловий будинок літ. «Д» до складу спадкового майна не увійшов.

Рішенням Скадовської міської ради № 409 від 23 лютого 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 318.0кв.м у АДРЕСА_5 кадастровий номер :01:001:0996 у власність та передано її у власність ОСОБА_2 . Внесені зміни в п.1.16 рішення міської ради від 18 грудня 2009 року №903, зазначено, що площу 316.0кв.м вважати недійсною.

На час розгляду справи за житловий будинок літ. «Д» за адресою АДРЕСА_1 в експлуатацію не прийнятий, технічна документація на нього не оформлена, право власності на нього не зареєстровано.

Правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Частина житлового будинку літ. «А», яка віднесена до частки 13/20 демонтована на підставі рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради від 21квітня 1982 року №9/104, сараї літ. «Б» та літ. «В» знесені. Вказані обставини визнані сторонами у справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині виділу належної позивачці частки з домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як співвласник домоволодіння, в силу вимог статті 364 ЦК України, має право на виділ належної їй частки в натурі із майна що є у спільній частковій власності. Запропонований висновком судової-будівельної експертизи варіант виділу, з яким погодилась позивач, не передбачає робіт по переплануванню та переобладнанню житлових будинку, оскільки будівлі є ізольованими.

Проте такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

За правилами частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України співвласнику надано право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Підстави припинення права власності визначені частиною першою статті 346 ЦК України, згідно якої п раво власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна.

Статтею 349 ЦК України встановлено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішень виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1982 року №9/104 співвласнику домоволодіння АДРЕСА_7 , а також ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво одноповерхового двоквартирного жилого будинку, загальною площею 126.6кв.м. на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зведено житловий будинок літ. «Д», який на час розгляду справи не зданий в експлуатацію, та має статус недобудованого жилого будинку.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_7 , правонаступником якого є позивачка у справі, приймав участь у будівництві будинку літ. «Д», або з інших підстав набув право спільної часткової власності на недобудований жилий будинок літ. «Д».

Посилання суду першої інстанції на те, що збудований ОСОБА_6 та ОСОБА_5 житловий будинок літ. «Д» є самочинним будівництвом, суперечить вимогам статті 376 ЦК України, частиною першої якої встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок літ. «Д» будується на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети на підставі дозволу виконавчого комітету Скадовської міської ради, будь-які відомості щодо здійснення будівництва без належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил в матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави вважати вказаний будинок самочинним. Не введення будинку в експлуатацію не є підставою для визнання його самочинним.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради від 08 липня 1998 року №158 та договору дарування від 28 липня 1998 року, недобудований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , станом на липень 1998 року мав готовність 95%.

13/20 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_6 , на підставі рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради народних депутатів від 21 квітня 1982 року №9/104, була знесена. Вказаний факт визнаний сторонами під час розгляду справи.

Внаслідок знесення 13/20 часток у будинку літ. «А» домоволодіння по АДРЕСА_1 право власності ОСОБА_6 на вказану частку, відповідно до вимог статті 349 ЦК України припинилось у зв`язку із знищенням майна.

Рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради від 15 жовтня 1997 року №224 жилі будинки, які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 площею 1195кв.м виведені в самостійні домоволодіння, яким присвоєно номери: АДРЕСА_1 - за мешканцями будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , № 99-а за мешканцем будинку ОСОБА_7 .

Отже з жовтня 1997 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якого входить, зокрема, недобудований жилий будинок літ. «Д», а ОСОБА_7 на праві власності належить в цілому домоволодіння АДРЕСА_1 , до складу якого, зокрема, входить жилий будинок літ. «А».

Не оформлення власниками домоволодінь відповідних правовстановлюючих документів не свідчить про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1195.0кв.м знаходиться у спільній частковій власності сторін у справі.

Суд на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для виділу позивачу належної їй частки.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами у справі, як з таким що не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Статтею 88 ЗК України, на яку послався суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, визначений порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, та надано право учаснику спільної часткової власності, зокрема право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішеннями виконавчого комітету Скадовської міської ради від 25 лютого 1998 року №29 та від 11 листопада 1998 року №256, за домоволодінням АДРЕСА_1 (мешканці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) закріплена земельна ділянка площею 633.0кв.м, за домоволодінням АДРЕСА_1 (мешканець ОСОБА_7 ).

Отже враховуючи, що рішеннями виконавчого комітету міської ради домоволодіння АДРЕСА_1 було поділено на два самостійних домоволодіння, з присвоєнням кожному окремого номеру (99 та 99-а) і за кожним домоволодінням закріплено окрему земельну ділянку із визначенням її площі та конфігурації відповідно до схеми розділу земельної ділянки, затвердженої протоколом узгоджувальної комісії міської ради від 12 січня 1998 року, підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами відсутні, відповідно до вимог статті 88 ЗК України, оскільки сторони не є співвласниками домоволодіння, а є власниками окремих домоволодінь, розташованих на суміжних земельних ділянках.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою посилалася на порушення, на її думку, відповідачами її права на користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням АДРЕСА_1 , у розмірах визначених рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради від 11 листопада 1998 року № 156.

У зв`язку із чим колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, не відповідає правовідносинам, що склалися між сторонами у справі. Виходячи зі змісту позовних вимог належним способом захисту у даному випадку є звернення з вимогами про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення міської ради щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 318.00кв.м і як наслідок визнання незаконним та скасування державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку можливо лише після набуття ним права власності на жилий будинок та за умови виділення ним своєї частини житлового будинку у окремий, самостійний об`єкт нерухомого майна та припинення прав спільної часткової власності 13/20 частки у спільному майні.

Проте з таким висновком суду колегія суддів також погодитися не може з огляду на таке.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 ЗК України, згідно якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абз.1 ч. 1).

Відповідно до частини другої цієї статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, згідно пункту «а» частини третьої статті 116 ЗК України, провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, згідно якої, в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим (частина 1).

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки(частина 2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки(частина 7).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу(частина 8).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Скадовської міської ради від 26 лютого 1999 року №34, на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про закріплення за належними їм частинами будинку земельних ділянок відповідно до висновку експерта щодо розділу земельної ділянки, виконаного ППБ «Абрис», надані земельні ділянки по фактичному розподілу для обслуговування жилого будинку та господарських будівель: ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 площею 316.0кв.м; ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 площею 316кв.м.

На підставі заяви ОСОБА_2 про приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, рішенням Скадовської міської ради від 18 грудня 2009 року №903, зі змінами внесеними рішенням від 31 липня 2014 року № 798, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель згідно фактичного користування та даних БТІ за адресою АДРЕСА_5 , орієнтовною площею 316.0кв.м (п.1.16) за рахунок земель житлової та громадської забудови м. Скадовська.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 загальною площею 318.0кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_5 із земель Скадовської міської ради, кадастровий номер :01:001:0996, розроблений ПП «Землемір Таврії», та погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, в редакції чинній на час погодження землевпорядної документації.

23 лютого 2017 року рішенням Скадовської міської ради № 409 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 318.0кв.м у АДРЕСА_5 кадастровий номер :01:001:0996 у власність та передано її у власність ОСОБА_2 .

Суд на зазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, та застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме статтю 120 ЗК України та статтю 377 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини, оскільки ОСОБА_2 звернувся до відповідного органу місцевого самоврядування, в порядку вимог статей 116, 118 ЗК України, з метою приватизації земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

А стаття 120 ЗК України та стаття 377 ЦК України, на які послався суд задовольняючи позовні вимоги, регулюють відносини щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна(житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній, та не можуть бути застосовані для перевірки законності безоплатного набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.

Посилання позивача на непогодження нею меж земельної ділянки також не може бути підставою у даному випадку для визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації та передачі у власність земельної ділянки.

Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція № 376).

Згідно із пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

У постанові від 18 квітня 2018 року у справі №346/4408/15-ц (провадження №61-8450св18), у постанові від 27.11.2019 року у справі №366/811/2017-ц (провадження №61-33627св18) Верховний Суд зазначив, що у відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому стаття 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку непогодження суміжним землевласником або землекористувачем меж земельної ділянки слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Отже, чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку з непогодженням меж суміжним землекористувачем.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування державної реєстрацію за ОСОБА_2 , права власності на спірну земельну ділянку є похідними від вимог про визнання недійсним та скасування рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлових будинків та господарських будівель у м. Скадовську відносно ОСОБА_2 , вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, судом застосований закон який не підлягав застосуванню та не застосовані норми закону, які підлягали застосуванню, рішення суду, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України слід скасувати в повному обсязі, ухваливши нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, понесені нею судові витрати в суді першої інстанції покладається на неї в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір в загальній сумі 3412.45грн.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2021 року відстрочено ОСОБА_3 оплату судового збору в розмірі 3412,45 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційним судом задоволено вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рішення суду скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, то судовий збір сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги має бути покладений на позивача в повному обсязі, а судовий збір, сплата якого відстрочена до ухвалення рішення у справі має бути стягнутий з позивача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3412,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 3412,45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

О.В. Кутурланова