УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Любчик В.М.,

при секретарі судового засідання Сафронової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди-

в с т а н о в и в:

ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2021 року, в порядку ст. 489 Цивільного процесуального кодексу України, ініційовано розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди, розглянутої Харцизьким міським судом Донецької області.

Питання про відновлення втраченого судового провадження обґрунтовано тим, що до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Юніко фінанс. В обґрунтування своєї заяви, представник товариства зазначив, що рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року по справі № 2-52/2010 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № 0 від 07.07.2008 року у сумі 127 239,84 грн, № 0 від 27.08.2008 року у сумі 61 872,56 грн, всього 189 112,40 грн, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 850 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 60 грн з кожного. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року по справі №22ц-1892/2011 рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за двома договорами в загальній сумі 902 093,33 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 850 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 60 грн з кожного. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, а рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року залишено без змін. 08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв права вимоги за кредитами у т.ч. і за договорами про надання споживчого кредиту № 0 від 07.07.2008 року та № 0 від 27.08.2008 року, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . На підставі договору від 16 вересня 2020 року №2305/К/1, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Юніко фінанс», до останнього перейшли права вимоги у т.ч. за вищевказаними договорами про надання споживчого кредиту № 0 від 07.07.2008 року та № 0 від 27.08.2008 року. Враховуючи, що цивільна справа № 2-52/2010 року за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, яка була розглянута Харцизьким міським судом Донецької області у 2010 році, на зберігання до архіву Добропільського міськрайонного суду Донецької області не надходила, виникла необхідність у відновленні втраченого вищевказаного судового провадження.

Представник заявника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Юніко фінанс у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Разом з тим, представник товариства у своїй заяві про заміну сторони у справі зазначив про розгляд заяви у його відсутність.

Представник АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час, та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про відновлення втраченого судового провадження частково з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід`ємна частина судового процесу в розумінні ст. 6 Конвенції (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97 року, «Брумареску проти Румунії» від 28.11.99 року, «Бакай та інші проти України» від 9.11.2004 року).

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 490 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У зв`язку із неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції, статтею 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» передбачена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції судам наступним чином: цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції визначено підсудність місцевим загальним судам, апеляційним судам, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02 вересня 2014 року було визначено зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Харцизькому міському суду Донецької області, визначена підсудність Добропільському міськрайонному суду Донецької області.

Згідно архівним покажчикам (описи справ тимчасового, тривалого зберігання Харцизького міського суду Донецької області) цивільна справа № 2-52/2010 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди, яка була розглянута у 2010 році Харцизьким міським судом Донецької області до архіву Добропільського міськрайонного суду Донецької області на зберігання не надходила, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка завідувача архіву Добропільського міськрайонного суду Донецької області № 155/21 від 15.04.2021 року.

Частиною 1 статті 493 ЦПК України встановлено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

До матеріалів справи заявником додані належним чином завірені копії наступних процесуальних документів по цивільній справі № 2-52/2010 року, а саме: копія ухвали Харцизького міського суду Донецької області від 16 вересня 2009 року про повернення заявнику заяви про забезпечення позову, копія рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року, копія рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року та копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2011 року.

Разом з тим, заявником надані документи, на підставі яких і було ухвалене рішення по вищевказаній справі, зокрема, копія договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 липня 2008 року та графік його погашення, копія договору поруки № 215749 від 07 липня 2008 року, копія договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 серпня 2008 року та графік його погашення, копія договору поруки № 225448 від 27 серпня 2008 року.

Окрім того, заявником додано копію заяви про забезпечення позову, копію позовної заяви, заперечення на позовну заяву, копію апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заперечення ПАТ УкрСиббанк на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу АТ УкрСиббанк, заяву про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, заперечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, копію касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відновити частково втрачене судове провадження по цивільній справі № № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди, а саме: зміст ухвали Харцизького міського суду Донецької області від 16 вересня 2009 року про повернення заявнику заяви про забезпечення позову, зміст рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року, зміст рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року та зміст ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2011 року, використавши копії вищезазначених судових рішень.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 402-406 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди задовольнити частково.

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-52/2010, а саме в частині:

змісту ухвали Харцизького міського суду Донецької області від 16 вересня 2009 року про повернення заявнику заяви про забезпечення позову по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди;

змісту рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди;

змісту рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди;

змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-52/2010 за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди.

Вважати встановленим зміст вищевказаних процесуальних рішень в наступній редакції:

«

№ 2з-95/2009р.

УХВАЛА

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

16 вересня 2009 року Суддя Харцизького міського суду Донецької області Нікіфоров М.Ю., розглянувши заяву Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вказаною заявою про забезпечення позову. Заяву мотивують тим, що вони звернулись ло суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість. Вважають, що відповідачі в будь-який момент можуть виїхати за межі України і приймаючи до уваги великий розмір заборгованості за кредитом просять суд вжити заходи забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заява АКІБ «УкрСиббанк» підлягає поверненню заявникові, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначені відомості. Потрібні для забезпечення позову, а саме посилання на норму закону, яка передбачає вжиття заходів забезпечення позову - тимчасового обмеження права виїзду за межі України, так як посилання заявника на ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та на Постанову КМУ від 31.03.1995 р. № 231 «Правил оформлення і видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» не передбачено тимчасове обмеження права виїзду за межі України.

Так, ст. 6 закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. (із змінами) № 3857-Х11, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту у випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші не виконані зобов`язання…

Відповідно до п. п. 5 п. 22 Постанови КМУ від 31.03.1995 р. № 231 «Правил оформлення і видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту (проїзного документа) у разі, коли: він ухиляється від виконання зобов язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.

На підставі викладеного судом вбачається, що нормативні акти, на які посилається заявник, стосуються питання оформлення і видачі паспорту громадянина України, а також тимчасового відмовлення у видачі паспорту громадянина України і не регулюють питання щодо заборони виїзду громадян з України.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявникові.

Керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про забезпечення позову - повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Харцизький міський суд.

Заява про оскарження ухвали може бути подана протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а апеляційна скарга протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або протягом 5 днів з дня проголошення ухвали без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

Копія вірна Суддя: підпис

Справа №2-52/2010р.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

.

30 грудня 2010 р.

Харцизький міський суд Донецької області в складі :

головуючого судді - Нікіфорова М.Ю.,

при секретарі - Хапковій О.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харцизьку цивільну справу за позовом АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АК ІБ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АК ІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 07.07.2008 р. між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0. відповідно до якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 240 000,00 грн. на строк з 07.07.2008 р. по 07.07.2011 р. з відсотковою ставкою 21,9% річних на споживчі потреби. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту, в результаті чого станом на 09.09.2009 р. утворилася заборгованість в сумі 117 840,93 грн. Крім того, до умов кредитного договору у разі порушення термінів сплати грошових зобов`язань, Банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Станом на 09.09.2009 р. розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитом становить 9 398,91 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 280 568,84 грн.

27.08.2008 р. між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач стримав в кредит грошові кошти в сумі 160 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 701 326,40 гривень на строк з 27.08.2008 р. по 27.08.2015 р. з відсотковою ставкою 10,99% річних на споживчі потреби. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо повернення кредиту, в результаті чого станом на 09.09.2009 р. утворилася заборгованість в сумі 7 584,98 швейцарських франків, що еквівалентно 57 912,08 грн. Крім того, до умов кредитного договору у разі порушення термінів сплати грошових зобов'язань, Банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Станом на 09.09.2009 р. розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитом становить 518,72 швейцарських франків, що еквівалентно 3 960,48 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 83 153,24 швейцарських франків, що еквівалентно 634 883,88 грн.

Загальна сума заборгованості за обома кредитними договорами становить 902 093,33 грн.

Обидва кредтних договора були забезпечені шляхом укладання договорів поруки з відповідачем ОСОБА_2 , який несе солідарну відповідальність у разі порушення ОСОБА_1 умов кредитних договорів.

Таким чином, просить солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитними договорами в сумі 902 093,33 грн, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн та витрат за ІТЗ в сумі 120,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, подав зустрічний позов до АК ІБ "УкрСиббанк", який мотивує тим, що між ним та Банком дійсно були укладені вищевказані кредитні договори. На даний час строк дії вказаних кредитних договорів не скінчився, у зв`язку з чим Банк не має права вимагати стягнення боргу за кредитним договором. Умовами п. 3.1.3 вказаних кредитних договорів, а також ст. 611 ЦК України передбачено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 Договору, у разі порушення Позичальником умов договору. П.6.2 Договору визначає порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та плати за кредит. В даному випадку Банк порушив встановлену процедуру дострокового повернення кредиту, оскільки не направив жодного повідомлення про усунення порушень умов кредитних договорів, не встановив термін дострокового повернення грошових коштів.

Крім того, зазначає, що обидва кредитних договорів були оформлені у вигляді кредитної лінії, гроші по них видавались йому в міру необхідності. Так, за кредитним договором № 0 від 07.07.2008 р. він замість 240 000,00 грн. отримав лише 233 333,00 грн. Свої зобов`язання по вказаному кредиту він виконував повністю до моменту порушення банком своїх зобов`язань і сплатив по основній сумі 13 334,73 грн, по відсотках 9 343,29 грн. За кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. він отримав замість 160 000 швейцарських франків лише 75 050,00 швейцарських франків, що еквівалентно 324 293,00 грн. Свої зобов`язання по вказаному кредиту він виконував повністю до моменту порушення банком своїх зобов`язань і сплатив за відсотками 352,54 швейцарських франків, що еквівалентно 1910,67 грн., строк сплати основної суми на той момент ще не настав.

Таким чином, оскільки кредитні договори передбачали отримання грошових коштів у вигляді траншів (кредитна лінія) після подання банку відповідної письмової заяви, він з моменту укладання кредитного договору та до 10.11.2008 р. отримав за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. лише 75 050,00 швейцарських франків. 06.11.2008р. він звернувся до Банку із заявою про надання траншу в сумі 56 000 швейцарських франків, однак за невідомих причин йому було відмовлено. 10.11.2008р. він повторно звернувся із аналогічною заявою, однак грошові кошти йому не були видані, і не видані до теперішнього часу. Далі він неодноразово звертався із заявами та скаргами про порушення Банком умов кредитного договору та видачу грошових коштів в сумі 56 000 швейцарських франків, однак ці дії ніякого результату не дали. Банк міг відмовити йому в видачі траншу тільки в разі порушення ним умов кредитного договору, однак на момент звернення із заявою про видачу траншу він повністю виконав усі умови кредитного договору, порушивши при цьому його права як споживача, причинивши йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті невиконання Банком своїх зобов`язань щодо надання грошових коштів він вимушений був витрачати свій прибуток від підприємницької діяльності на реконструкцію свого виробництва, міг втратити свій бізнес, який є основним джерелом існування, він опинився в скрутному стані, хвилювався з цього приводу, знаходиться в стані депресії, страху, що може втратити свій бізнес, чим був порушений звичний спосіб його життя. Моральну шкоду оцінює в 50 000,00 грн.

Крім того, згідно ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі, коли Виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата вказаної неустойки (пені) не звільняє виконавця від виконання зобов`язання в натурі. Згідно з додатком 2 до кредитного договору №0 від 27.08.2008 р. вказаний розмір відсотків за користування кредитом загалом в сумі 61 909,46 швейцарських франків, що і є вартістю банківської послуги. Вважає, що у зв`язку з порушенням Банком умов кредитного договору і ненаданням траншу в сумі 56 000,00 швейцарських франків, він має право вимагати сплати неустойки в розмірі 3% від вартості банківської послуги за кожний день прострочення надання послуги, починаючи з 12.11.2008 р. і до 07.12.2009 р. в сумі 5 785 055,51 грн.

Таким чином, просить в задоволенні позову Банку відмовити повністю, його позов задовольнити і зобов`язати АК ІБ УкрСиббанк виконати умови кредитного договору №0 від 27.08.2008 р., видати йому транш в сумі 56 000,00 швейцарських франків, стягнути з Банку неустойку в розмірі 5 785 055,51 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та понесені ним судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов АК ІБ УкрСиббанк не визнав повністю, позов ОСОБА_1 та його доводи підтримав повністю. Просить в позові АК ІБ УкрСиббанк відмовити, позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник позивача АК ІБ УкрСиббанк в судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що відповідно до кредитного договору №0 від 27.08.2008 р. для отримання траншу необхідно подати письмову заяву, в якій зазначити суму бажаного траншу та бажану дату його отримання. ОСОБА_1 подав таку заяву з бажаною датою отримання 11.11.2008 р. і вважає, що саме з вказаної дати у нього виникає право на отримання траншу. Однак вказаним кредитним договором не передбачений термін (дата), протягом якого Банк зобов`язаний видати транш. Крім того, ніяких письмових доказів, підтверджуючих відмову банку видати транш ОСОБА_1 не надано. Також звертає увагу, що у зв`язку з фінансовою кризою в світі та в Україні, НБУ було видано постанови №319 від 11.10.2008 р. та №413 від 04.12.2008 р. щодо регулювання банківської діяльності з метою запобігання негативного впливу фінансової кризи і запропоновано банкам обмежити здійснення активних операцій. Згідно з цими постановами банк має право відмовитися від укладання договорів про відкриття кредитних ліній і надання інших безумовних кредитних зобов`язань, у т.ч. траншів. Оскільки компетенція НБУ передбачає встановлення вимог та обмежень щодо діяльності будь-якого банку, його вимоги є обов`язковими. Тому Банк, виконуючи вимоги НБУ, враховуючи кризові явища, не надав транш ОСОБА_1 , а запропонував йому перейти на аннуітетну систему платежів за кредитним договором, однак відповідач від цього відмовився. У зв`язку з чим, вважає, що не можна вважати ненадання кредитних коштів як обставину, що є односторонньою відмовою Банку від виконання зобов`язань. Крім того, на вказаний момент були наявні обставини, що свідчили про неповернення кредитних процентів за кредитним договором № 0 від 07.07.2008 р., а станом на 25.11.2008 р. виникла заборгованість по сплаті процентів за кредитним договором №0 від 27.08.2008 р. Таким чином, вважає, що вини Банку в порушенні умов кредитного договору немає, у зв`язку з чим відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди. Також зазначає, що в даному випадку не може застосовуватися і ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки вона розповсюджується тільки на фізичних осіб, яка придбає, замовляє продукцію для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що кредитні договори між ним та Банком були укладені не як з підприємцем, а як з фізичною особою на споживчі потреби, не заперечує, що він є суб`єктом підприємницької діяльності і витрачав отримані кредитні кошти на підприємницьку діяльністю, що в даному випадку виключає застосування ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів.

Таким чином, просить в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов АК ІБ УкрСиббанк не визнав повністю, позов ОСОБА_1 та його доводи підтримав повністю, дав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_1 . Просить в позові АК ІБ УкрСиббанк відмовити, позов ОСОБА_1 задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов АК ІБ УкрСиббанку обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, позов ОСОБА_1 обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо не встановлено договором чи законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд встановив, що 07.07.2008 р. між АК ІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримує в кредит грошові кошти в сумі 240 000,00 грн. на строк з 07.07.2008 р. по 07.07.2011 р. з відсотковою ставкою 21,9% річних на споживчі потреби.

Вказаний кредитний договір забезпечений шляхом укладання договору поруки № 215749 від 07.07.2008 р. з відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до п. 1.4 якого останній несе солідарну відповідальність з основним боржником.

Згідно п. 1.1. кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру кредиту, для чого надає банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання.

Згідно з п. 1.2.2 кредитнсго договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1, але у будь-якому випадку не пізніше 07.07.2011 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Графік погашення кредиту встановлений сторонами за домовленістю в Додатку №1 до вказаного кредитного договору.

Згідно вказаного графіку відповідач зобов'язаний щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця здійснювати повернення частини кредиту. При цьому відповідно до п. 2 вказаного графіку позичальник зобов`язується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на встановлену дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала визначений розмір.

Згідно п. 1.3.4. кредитного договору строк сплати процентів з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Судом встановлено, це не оспорюється сторонами і підтверджується наданими розрахунками, що відповідач ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором фактично отримав станом на 20.08.2008 р. кредитні кошти в сумі 233 333,00 грн., він частково виконав свої зобов'язання щодо повернення вказаних грошових коштів, сплативши основну суму кредиту 10.09.2008 р. - 6 667,88 грн., 10.10.2008 р. - 6 666,85 грн, всього 13 334,73 грн., відсотки за користування кредитом 08.08.2008 р. - 1334,68 грн., 10.09.2008 р. - 3753,12 грн, 10.10.2008 р. - 4173,15 грн., 11.11.2008 р. - 82,34 грн., всього 9 343,29 грн. При цьому, фактичний залишок максимальної суми заборгованості за кредитом станом на 10.10.2008 р. відповідав визначеному графіком погашення кредиту і не перевищував встановленого ним розміру залишку в сумі 219 998,27 грн.

З листопада 2008 р. відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором.

Із наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що за період з 11.11.2008 р. по 09.09.2009 р. за відповідачем рахується заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 66 669 27 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 51 171,66 грн. Загалом сума заборгованості за вказаний період становить 117 840,93 грн. (66 669,27 грн. + 51 171,66 грн), яку суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Розділ 4 кредитного договору встановлює відповідальність сторін. Так, згідно п. 4.11 кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, зокрема, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в гривні.

Положення вказаного пункту узгоджуються з нормами ст. 611 ЦК України.

Згідно з наданим суду розрахунком розмір пені за порушення строків сплати основної суми кредиту станом на 09.09.2009р. становить 5 691,00 грн., пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом станом на 09.09.2009 р. становить 3 707,91 грн. Загалом сума пені становить 9 398,91 грн., яку суд також вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 07.07.2008 р., становить 127 239,84 грн (117 840,93 грн + 9 398,91 грн.).

Також судом встановлено, що 27.08.2008 р. між АК ІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримує в кредит грошові кошти в сумі 160 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 701 326,40 гривень на строк з 27.08.2008 р. по 27.08.2015 р. з відсотковою ставкою 10,99% річних на споживчі потреби.

Вказаний кредитний договір забезпечений шляхом укладання договору поруки № 225448 від 27.08.2008 р. з відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до п. 1.4 якого останній несе солідарну відповідальність з основним боржником.

Згідно п. 1.1. кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру кредиту, для чого надає банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання.

Згідно з п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1, але у будь-якому випадку не пізніше 27.08.2015 р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Графік погашення кредиту встановлений сторонами за домовленістю в Додатку №1 до вказаного кредитного договору.

Згідно вказаного графіку відповідач зобов'язаний щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця здійснювати повернення частини кредиту. При цьому відповідно до п. 2 вказаного графіку позичальник зобов`язується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на встановлену дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала визначений розмір.

Згідно п. 1.3.4. кредитного договору строк сплати процентів з 01 по 25 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Судом встановлено, це не оспорюється сторонами і підтверджується наданими розрахунками, що відповідач ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором фактично отримав станом на 22.10.2008р. кредитні кошти в сумі 75 049,54 швейцарських франків. Строк сплати вказаних грошових коштів станом на 09.09.2009 р. не настав, оскільки відповідно до встановленого графіку погашення кредиту залишок максимальної суми заборгованості за кредитом станом на 09.09.2009 р. становить 137 140,00 швейцарських франків, і фактична сума заборгованості в розмірі 75 049,54 швейцарських франка не перевищує максимального розміру залишку.

За користування вказаними кредитними коштами відповідач відповідно до умов договору повинен був сплачувати відсотки за користування кредитом. Із наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплатив відсотки за користування кредитом, зокрема, 24.08.2008 р. - 26,86 швейцарських франків, 27.10.2008 р. - 325,68 швейцарських франків, загалом 352,54 швейцарських франків.

З листопада 2008 р. відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором.

Із наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що за період з 01.12.2008 р. по 09.09.2009 р. за відповідачем рахується заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 7 584,98 швейцарських франків, що по офіційному курсу НБУ станом на 09.09.2008 р. становить 57 912,08 грн., яку суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Розділ 4 кредитного договору встановлює відповідальність сторін. Так, згідно п. 4.1. кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк мас право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, зокрема, в розмірі подвійної оолікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в гривні.

Положення вказаного пункту узгоджуються з нормами ст. 611 ЦК України.

Згідно з наданим суду розрахунком розмір пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом станом на 09.09.2009р. становить 518,72 швейцарських франка, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 09.09.2009 р. 3 960,48 грн., яку суд також вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. становить 61 872,56 грн. (57 912,08 грн. + 3 960,48 грн.)., шо еквівалентно 8 103,70 швейцарським франкам ( 7 584,98 + 518,72).

За обома кредитними договорами стягненню солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає сума заборгованості в розмірі 189 112,40 грн. (127 239,84грн + 61 872,56 грн).

На підставі вищевикладеного, суд вважає, шо позов АКІБ УкрСиббанк слід задовольнити частково.

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором №0 від 07.07.2008 р в розмірі 280 568,84 грн., яка складається із визначеної судом суми заборгованості в розмірі 127 239,84 грн. та строкових платежів, які станом на 09.09.2009 р. становлять 153 329,00грн., та суми заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. в розмірі 83153,24 швейцарських франка, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 09.09.2009р. 634 883,88грн., яка складається з визначеної судом суми заборгованості в розмірі 8 103,70 швейцарських франка, що еквівалентно 61 872,56грн. та строкових платежів в розмірі 75 049,54 швейцарських франка, що еквівалентно 573 011,32 грн., оскільки строк сплати строкових платежів по кожному кредитному договору на вказаний момент - 09.09.2009 р. ще не настав.

Згідно п. 3.1.2. та п. 6.1.2. кредитного договору Банк має право відмовити позичальнику в наданні кредиту та/або вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього договору, у разі порушення позичальником умов цього договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов'язання за цим договором.

П. 6.2. кредитного договору встановлений порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати плати за кредит в разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2 цього договору.

Суд при розгляді справи встановив, що Банк своїм правом вимагати дострокового повернення відповідачами кредиту та плати за кредит у визначеному розділом 6 кредитного договору порядку не скористався, дострокового повернення кредиту та плати за кредит від відповідачів не вимагав, тому підстав для стягнення всієї суми кредиту суд в даному випадку не знаходить.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору.

Представник позивача - АК ІБ «УкрСиббанк» в судовому засіданні заперечує проти односторонньої відмови Банку від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором і пов`язує ненадання позичальнику залишку грошових коштів, передбачених кредитними договорами, з фінансовою кризою та встановленням НБУ обмежень щодо здійснення кредитування. У зв`язку з цим суд не находить підстав вважати, що Банк в односторонньому порядку відмовився від зобов`язання, у зв`язку з чим має право вимагати повернення всієї суми кредиту, враховуючи, при цьому, що вказаними кредитними договорами таке право взагалі не передбачено.

Також суд враховує, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку Банк не вимагає розірвання кредитних договорів з відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим також відсутні підстави для стягнення всієї суми кредитних коштів.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 , які підтримані відповідачем ОСОБА_2 , відносно того, що з листопада 2008 р. він припинив виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами по причині невиконання з боку Банку своїх зобов`язань по наданню інших траншів, оскільки в даному випадку невиконання Банком взятих на себе зобов`язань не впливає на обов`язок позичальника виконати свої зобов`язання, враховуючи, що ОСОБА_1 не заперечує і це підтверджується матеріалами справи, що частина кредитних коштів була ним отримана, тому він зобов`язаний був своєчасно повертати частину основної суми кредитів та відсотків за користування ними. При цьому, суд також враховує, що кредитними договорами не передбачено право односторонньої відмови від зобов`язання, відповідач ОСОБА_1 від виконання зобов`язання не відмовлявся, правом на зміну або розірвання договору у разі порушення банком своїх зобов`язань також не скористався, навпаки звертався до банку з вимогою виконати свої зобов`язання за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. і видати йому транш в сумі 56 000 швейцарських франків, на даний час також наполягає на цьому.

Також судом встановлено, що 06.11.2008 р. та 10.11.2008 р. ОСОБА_1 звернувся до банку з заявами про видачу відповідно до кредитного договору № 0 від 27.08.2008р. траншу в сумі 56 000,00 швейцарських франків.

Сторонами не оспорюється той факт, що в видачі траншу у вказаній сумі ОСОБА_1 було відмовлено.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, щ0 вона раніше працювала керуючою Харцизьким відділенням АК ІБ УкрСиббанк. В серпні 2008 р. до відділення звернувся приватний підприємець ОСОБА_1 з заявою про надання йому кредиту на реконструкцію виробництва, зокрема, цеху по виробництву грибів, на закупку обладнання. Після усної співбесіди було прийнято рішення про надання кредиту в сумі 240 000 грн. під іпотеку. Кредит було надано. В подальшому цих грошей не вистачало і вартість заставленого майна дозволяв видати ще кредит під те саме майно. Другий кредит був виданий на суму 160 000 швейцарських франків у вигляді кредитної лінії. Рішення про видачу цього кредиту приймалось Донецьким регіональним відділенням, договір підписувала вона як представник банка. Договір був типової форми, яка розроблялася на рівні головного управління банку. За таким договором кошти зараховувались на спеціальний рахунок, з якого позичальник міг знімати гроші тільки в межах певної суми. Цим рахунком він керувати не міг. За другим кредитним договором ОСОБА_1 отримав тільки частину коштів. Коли він звернувся із заявою про отримання другої частини траншу, однак йому було відмовлено. Він писав скарги, однак ніякої відповіді він не отримав. За умовами договору Банк мав право вимагати дострокового погашення кредиту тільки у випадку, коли позичальник не виконував умови договору, погіршився його фінансовий стан, не виконав вимогу щодо страхування предмету іпотеки. Однак для цього банк повинен витримати певну процедуру, направити письмове попередження тощо. Банк відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таких вимог не виконав, підстав для відмови в наданні чергового траншу не було, чим Банк порушив свої зобов`язання. ОСОБА_1 на час звернення з заявою про надання другої частини траншу порушень не допускав, заборгованості не мав. Він відмовився від виконання своїх зобов`язань вже після відмови банка в наданні йому кредиту.

Згідно п. 1.1. кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру кредиту, для чого надає банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання.

Згідно п. 3.3.1. кредитного договору Банк зобов`язується належним чином виконувати свої зобов`язання за цим договором.

Згідно п. 4.4. кредитного договору за порушення передбачених Договором умов надання кредиту Банк несе відповідальність згідно з законодавством України.

Як вже зазначалось судом, відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше

не встановлено договором чи законом.

Згідно ст. 1056 ЦК України кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або повністю у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернутий.

Так, в п. 3.1.3 укладеного між сторонами кредитного договору зазначено, що керуючись чинним законодавством, зокрема, ст. 611 ЦК України, Банк має право відмовити позичальнику в наданні кредиту (частково або повністю) у разі порушення позичальником умов цього договору та/або настання події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за цим договором.

Оцінюючи обставини даної справи, суд вважає, що в даному випадку Банк незаконно відмовив в наданні частини кредиту ОСОБА_1 , порушивши тим самим умови укладеного кредитного договору та вищевикладені вимоги законодавства. Жодних підстав для відмови в наданні ОСОБА_1 траншу в розмірі 56 000,00 швейцарських франків у банку не було. Будь-яких доказів тому, що позичальник ОСОБА_1 на час звернення із заявами про видачу наступного траншу в сумі 56 000,00 швейцарських франків, порушив свої зобов`язання за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р., що могло слугувати підставою для відмови в наданні йому частини кредиту, позивач АКІБ УкрСиббанк суду не надав і в судовому засіданні таких доказів добуто не було.

Суд не приймає до уваги доводи представика позивача - АКІБ УкрСиббанк відносно того, що позичальник ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, своєчасно не сплатив визначені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що в свою чергу було підставою для відмови в видачі наступного траншу, оскільки вказані доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до п. 1.3.4. кредитного договору № 0 від 27.08.2008 р. строк сплати процентів встановлений з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

З розрахунку заборгованості вбачається, що 30.09.2008 р. банком були нараховані проценти за користування кредитом за вересень 2008 р. в сумі 325,00 швейцарських франків, які сплачені ОСОБА_1 27.10.2008 р., 31.10.2008 р. нараховані проценти за користування кредитом в жовтні 2008 р. в сумі 620,04 швейцарських франків. Строк сплати вказаної суми відповідно до умов договору становить з 01 по 25 листопада 2008 р. ОСОБА_1 звернувся із заявами про видачу наступного траншу 06.11.2008 р. та 10.11.2008 р., на вказані дати граничний строк сплати процентів ще не настав, тому на цей момент вважати вказану суму заборгованістю підстав у банку не було.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не став виконувати свої зобов`язання за кредитним договором саме після відмови Банку в наданні його траншу в сумі 56 000,00 швейцарських франків, до вказаного часу він належним чином виконував свої зобов`язання.

Також при прийнятті рішення по справі суд не приймає до уваги доводи представника позивача АКІБ «УкрСиббанк» відносно того, що відмова, ОСОБА_1 в наданні траншу пов`язана з вказівками НБУ, які містяться в постановах правління НБУ №319 від 11.10.2008 р. та №413 від 04.12.2008 р., щодо обмеження з 13.10.2008 р. здійснення активних операцій в обсягах, досягнутих кожним із них на цю дату, передбачає право банку відмовитися від укладання договорів про відкриття кредитних ліній і надання безумовних кредитних зобов`язань, в т.ч. траншів.

Суд вважає, що посилання банку на вказані постанови є безпідставними, оскільки в даних постановах НБУ містяться лише рекомендації банкам, і то у випадку погіршення ліквідності, утриматись від укладання нових кредитних договорів, а не на можливість невиконання зобов`язань за раніше укладеними договорами.

Укладений між сторонами кредитний договір містить чіткі умови, коли Банк може відмовитися від виконання узятих на себе зобов`язань, вказані умови співпадають з положеннями ст. 1056 ЦК України. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку підстав для невиконання банком узятих на себе зобов`язань не було, фактично банк істотно порушив умови кредитного договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів дія цього закону поширюється на випадки укладання кредитних договорів. Вказане правило випливає також і з п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

При цьому, сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Як вже зазначалось, згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру кредиту, для чого надає банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання. При цьому, вказаний кредитний договір не містить будь-яких інших вказівок щодо строку надання банком траншів за заявами позичальника.

З заяви ОСОБА_3 до банку від 06.11.2008р. та заяви від 10.11.2008 р. вбачається, що він просив видати йому транш в сумі 56 000,00 швейцарських франків відповідно 07.11.2008 р. та 11.11.2008 р. У вказані дати транш не було надано. Таким чином, станом на 12.11.2008 р. банк своїх зобов`язань по наданню траншу не виконав.

За період з 12.11.2008 р. по 08.12.2009 р. (по момент звернення ОСОБА_3 до суду ІЗ зустрічним позовом) строк прострочення виконання банком своїх зобов`язань по наданню траншу в сумі 56 000,00 швейцарських франків становить 390 календарних днів.

Згідно кредитного договору № 0 від 27.08.2008 р. плата за кредит - це проценти та комісії банку за договором.

Згідно п. 1.3.1. позичальник сплачує банку проценти (плату за кредит) в розмірі 10,99% річних.

За користування 56 000,00 швейцарських франків в період з 12.11.2008 р. по 07.12.2008 р. позичальник ОСОБА_1 повинен був сплатити 6 575,50 швейцарських

франків з наступного розрахунку:

- за період з 12.11.2008 р. по 12.11.2009 р. - 365днів 56000,00 швейц. франків : 100% х10,99% = 6 154,40 швейц. франків

-за період з 13.11.2009 р. по 07.12.2009 р. - 25днів - 6154,40 швейц. франків : 365днів

х 25днів = 421,50 швейц. франків

6 154,40 швейц. франків + 421,50 швейц. франків = 6 575,50 швейц.франків.

6 575,50 швейц. франків по офіційному курсу НБУ станом на 07.12.2009 р. становить 52 472,49 грн. (6 575,50 швейц. франків x 7,98).

6 575,50 швейц. франків, що еквівалентно 52 472,49 грн. суд вважає платою за користування кредитом і вважає, що саме з вказаної суми повинна розраховуватися пеня за прострочення виконання банком свого зобов`язання.

Таким чином, розмір пені за 390 днів прострочення виконання зобов`язання буде становитиме 613 928,13 грн. з наступного розрахунку:

52 472,49 грн. :100% x 3% 390 днів = 613 928,13 грн.

Вказана сума підлягає стягненню з банку на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, зустрічний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, зобов`язавши банк виконати в натурі своє зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 траншу в сумі 56 000 швейцарських франків та стягнувши з банку на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання по наданню траншу пеню в сумі 613 928,13 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з банку моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.2 постанови №4 від 31.03.199 5р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування моральної шкоди розглядають, зокрема, у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або іншим законодавством.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадку, передбачених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку виниклі між сторонами правовідносини регулюються нормами ЦК України та Законом України Про захист прав споживачів, які не передбачають у разі порушення зобов`язань по вказаному договору відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача АКІБ УкрСиббанк понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Крім того, суд вважає необхідним стягнути з АКІБ «УкрСиббанк» - відповідача по зустрічному позову на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Р

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1054, 1056, 1067 ЦК України, ст. 4, 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов АК ІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Харцизька Донецької області, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ур. м. Донецька, на користь АК ІБ «УкрСиббанк» (р/р НОМЕР_1 в управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351005, ЄРДПОУ 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором № 0 від 07.07.2008 р. в сумі 127 239,84 грн., за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. в сумі 61 872,56 грн., усього 189 112,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Харцизька Донецької області, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ур. м. Донецька, на користь АК ІБ «УкрСиббанк» (р/р НОМЕР_1 в управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351005, ЄРДПОУ 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60) понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн з кожного та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60,00 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АК ІБ УкрСиббанк про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати АК ІБ УкрСиббанк (р/р НОМЕР_1 в управління НБУ в Харківській області, МФО 351005, ЄРДПОУ 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60) видати ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 27.08.2008 р. транш в сумі 56 000,00 швейцарських франків.

Стягнути з АК ІБ УкрСиббанк (р/р НОМЕР_1 в управління НБУ в Харківській області, МФО 351005, ЄРДПОУ 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60) на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язання по наданню траншу в сумі 613 928,13 грн.

Стягнути з АК ІБ УкрСиббанк (р/р НОМЕР_1 в управління НБУ в Харківській області, МФО 351005, ЄРДПОУ 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60) на користь держави судовий збір в сумі 1700грн. (р/р 0088 в УДК Донецької області, МФО 834016, ОКПО 24165154, одержувач - місцевий бюджет м. Харцизька) та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в сумі 120 грн. (р/р 0088 в ГУ ДКУ Донецької області, МФО 834016, код ОКПО 34686480, отримувач - держбюджет м.Харцизька, призначення платежу - ІТЗ до Харцизького міського суду Донецької області, код суду 0550) .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Харцизький міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя:підпис.

Копія вірна. Суддя: підпис

Станом на 10.01.11 р. рішення не набрало законної чинності. Секретар: підпис

Головуючий 1 інстанції Нікіфоров М.Ю. Доповідач Курило В.П.

Справа № 22ц-1892/2011

Категорія 27

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2011 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Санікової О.С., Будулуци Н.С.

при секретарі Перепечаєнко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості

і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибоанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості. Банк посилався на те, що 7 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 на суму 240000 грн. на строк з 7 липня 2008 року по 7 липня 2011 року з оплатою 21,9% процентів річних за користування кредитом .

Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання в результаті чого станом на 9 вересня 2009 року виникла заборгованість в сумі 117840. 93 грн.

За умовами вказаного кредитного договору у разі порушення термінів сплати грошових зобов`язань, банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу. Станом на 9 вересня 2009 року розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором становить 9298.91 грн.

27 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений ще один кредитний договір №0 на суму 160000 швейцарських франків, що еквівалентно 701326.40 грн. на строк з 27 серпня 2008 року по 27 серпня 2015 року з виплатою 10,99% річних за користування кредитом. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання і утворилась заборгованість по кредиту станом на 9 вересня 2009 року в сумі 7584.98 швейцарських франків, що еквівалентно 57912.08 грн.

За умовами вказаного кредитного договору у разі порушення термінів сплати зобов`язань, банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу. Станом на 9 вересня 2009 року розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором становить 518.72 швейцарських франків, що по курсу НБУ дорівнює 3960.48 грн.

Загальна сума заборгованості становить 83153.24 швейцарських франків, що еквівалентно 634883.88 грн.

Загальна сума заборгованості за двома кредитними договорами складає 902093.33 грн.

Обидва кредитних договори були забезпечені договорами поруки, які укладені Банком та ОСОБА_2 . За умовами договорів №215749 від 7 липня 2008 року і №225448 від 27 серпня 2008 року ОСОБА_2 несе з ОСОБА_1 солідарну відповідальність у разі порушення останнім умов кредитних договорів.

Банк просив стягнути з відповідачів солідарно загальну заборгованість за двома кредитними договорами 902093.33грн., а також стягнути 1700 грн. - судовий збір і 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

8 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про захист прав споживача, стягнення неустойки та моральної шкоди. Він посилався на те, що між ним та Банком дійсно були укладені договори кредиту, строк дії яких ще не закінчився. Тому банк не має вправа вимагати сплати заборгованості. Банк порушив визначену розділом 6 договору процедуру дострокового повернення кредиту, жодного повідомлення про усунення порушень умов кредиту йому не направляв, не встановив йому терміну повернення грошових коштів. Тому його вимога про дострокове повернення кредиту за двома договорами не грунтується на законі.

Крім того, обидва кредитних договори оформлені у вигляді відкритої кредитної лінії і передбачені договорами кошти видавались йому по мірі необхідності. За кредитним договором №0 від 7липня він отримав замість 240000 гри. лише 233333 грн. Свої зобов`язання по вказаному кредиту він виконав повністю до моменту порушення Банком своїх зобов`язань і сплатив по тілу кредиту 13334.73 грн., по відсоткам 9343.29 гри.

За кредитним договором № 0 від 27 серпня 2008 року він отримав замість 160000 швейцарських франків лише 75050 швейцарських і франків, що еквівалентно 324293 грн. свої зобов`язання він також виконав повністю до моменту порушення банком своїх зобов`язань і сплатив по відсоткам 352.54 швейцарських франків, що еквівалентно 1910.67 грн. Строк сплати тілу кредиту на той час не настав.

6 листопада 2008 року він звернувся до Банку з заявою про надання наступного траншу в сумі 56000 швейцарських франків. Але з невідомих причин Банк відмовив йому у видачі вказаної суми кредиту. Його неодноразові звернення до Банку з заявами про видачу кредиту залишились без задоволення. Він вважає, що Банк не виконав умов договору і порушив свої зобов`язання, порушив його права споживача і заподіяв йому моральну шкоду. Моральну шкоду він оцінив у 50000 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання), роботи (надання послуг) за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня в розмір 3% загальної вартості роботи (послуг), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата вказаної неустойки не звільняє виконавця від виконання зобов`язання в натурі. Згідно з додатком до кредитного договору №0 від 27 серпня 2008 року визначений розмір відсотків за користування кредитом загальною сумою 61909.46 швейцарських франків, що і є вартістю банківської послуги. Вважає, що у зв`язку з порушенням Банком своїх зобов`язань і ненаданням кредиту в сумі 56000 швейцарських франків він має право вимагати сплати неустойки в розмірі 3% вартості банківської послуги за кожний день прострочення надання послуги, починаючи з 12 листопада 2008 року по 7 грудня 2009 року, що дорівнює 5785055.51 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути вказану суму неустойки, моральну шкоду 50000 грн., судові витрати і зобов`язати Банк виконати свої зобов`язання і видати йому наступний транш кредиту в сумі 56000 швейцарських франків.

Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року позовні вимоги Банку задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором №0 від 7 липня 2008 року в сумі 128239.84 грн., за кредитним догоовром № 0 від 27 серпня 2008 року в сумі 61872.56 грн, а всього 189112.40 грн., та понесені судові витрати: судовий збір 850 грн. з кожного і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді по 60 грн. з кожного.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Зобов`язане Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк видати ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 27 серпня 2008 року транш в сумі 56000 швейцарських франків.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язання по наданню траншу в сумі 613928.13 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на користь держави судовий збір 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог Банку і задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Суд порушив норми матеріального права, безпідставно стягнув з нього та поручителя заборгованість за кредитними договорами, строк дії яких не закінчився. Банк порушив умови договору, не попередивши їх про необхідність усунення порушень договору по поверненню кредиту. Банк не надсилав відповідачам письмового попередження з встановленням нового строку повернення кредиту та сплати процентів.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції зробив неправильні розрахунки суми неустойки, що призвело до порушення його прав та інтересів. Суд мав стягнути 5785055.51 грн. з урахуванням вартості не наданої послуги у 61909.46 швейцарських франків.

Не законним є рішення суду і в частині покладання на відповідачів судових витрат. Розрахунок вказаних витрат суперечить правилам ст. 88 ЦПК України. Суд незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Його вимоги грунтуються на ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 23, 1167 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог Банку і задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Суд порушив норми матеріального права, безпідставно стягнув з нього та поручителя заборгованість за кредитними договорами, строк дії яких не закінчився. Банк порушив умови договору, не попередивши їх про необхідність усунення порушень договору по поверненню кредиту. Банк не надсилав відповідачам письмового попередження з встановлення^ нового строку повернення кредиту та сплати процентів.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції зробив неправильні розрахунки суми неустойки, що призвело до порушення його прав та інтересів. Суд мав стягнути 5785055.51 грн. з урахуванням вартості ненадаїюї послуги у 61909.46 швейцарських франків.

Не законним є рішення суду і в частині покладання на відповідачів судових витрат. Розрахунок вказаних витрат суперечить правилам ст. 88 ЦПК України. Суд незаконно відмовив у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Його вимоги грунтуються на ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23, 1167 ЦК України.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог і відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки суду не відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального законів. Суд не врахував, що у Банку виникли підстави дострокового виконання відповідачами умов двох кредитних договорів. Таке право позивача грунтується на договорах і ст. 1050 ЦК України. Висновки суду про те, що стягнення всієї суми заборгованості за кредитними договорами може мати місце лише при розірванні договорів безпідставні і суперечать ч.2 ст. 651 ЦК України. Рішення суду про зобов`язания видати відповідачу транш суперечить вимогам ст. 1056 ЦК України. На час розгляду заяви ОСОБА_1 про надання траншу в сумі 56000 швейцарських франків останній мав заборгованість по сплаті процентів. Крім того, Національним Банком України було заборонено Банкам видавати кредити в іноземній валюті, що зобов`язувало Банк дотримуватись цих розпоряджень.

Стягуючи з Банку на користь ОСОБА_1 неустойку , суд не врахував, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного Кодексу, зокрема, розділом «виконання зобов`язань». Застосування Закону «Про захист прав споживачів» є помилковим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права е підставою лля скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що 7 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0, за яким банк зобов`язався видати ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі в сумі 240000 гри. на строк з 7 липня 2008 року по 7 липня 2011 року з оплатою 21.9% процентів річних за користування кредитом. Сторони за договором домовилися, що поніс надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється в межах загальної суми кредиту, тобто у 240000 грн. Позичальник отримує кредитні кошти у вигляді одного траншу або кількох траншів , загальна сума яких не може перевищувати 240000 грн. (а.с.5-8).

Пунктами 1.2.2 та 1.3.4 кредитного договору і графіку, який є невід`ємною частиною договору, ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця здійснювати повернення частини кредиту та нарахованих відсотків за його використовування.

З метою забезпечення договору кредиту № 0 між Банком і ОСОБА_2 7 липня 2008 року укладений договір поруки №215749. Відповідно до п. 1.3 договору ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед Банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 за повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплати пені та інших штрафних санкцій, встановлених кредитним договором. (а. с.20-22).

За вказаним кредитним договором ОСОБА_1 отримав в кредит загальну суму 233333 грн. Цей факт визнаний сторонами і підтверджений матеріалами справи.

27 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0, за яким Банк зобов`язався передати ОСОБА_3 кредитні кошти в іноземній валюті, швейцарський франк в сумі 160000 , що дорівнює 701326.40 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язався прийнятн, належним чином використовувати та повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або кількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в договорі, для чого надає Банку письмову заяву (за формою згідно умов Банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов договору, є підставою для видачі Банком траншу позичальнику. Банк надає кредит позичальнику у формі кредитної лінії шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Строк розгляду банком такої заяви позичальника в договорі не визначений.

Відповідно до п. 1.2.2 та 1.3.4 договору кредиту та графіку погашення кредиту позичальник зобов`язався не пізніше 25 числа кожного місяця здійснювати повернення частини кредиту а також сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом.(а.с.11-14).

27 серпня 2008 року з метою забезпечення вказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 225448. Відповідно до п.1.3 зазначеного договору ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі що і ОСОБА_1 за повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплати пені та інших штрафних санкцій, встановлених кредитним договором.(а.с.21-22).

Судом також встановлено, що загальна сума кредиту, що отримав ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 75049.54 швейцарських франків. Вказаний факт підтверджений сторонами і матеріалами справи.

Звертаючись в суд з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості за двома договорами кредиту, Банк посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання за цими договорами кредиту , що потягло виникнення заборгованості по двох договорах станом на 9 вересня 2009 року у сумі:

за договором № 0 від 7 липня 2007 року - 117840. 93 грн з яких:

прострочена заборгованість за кредитом - 66669.27 грн., прострочена заборгованість по відсотках 45806.14 грн., строкова заборгованість по відсотках 5365.52 грн., пеня за прострочення погашення заборгованості по кредиту 5691 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 3707.91 грн.

За договором №0 від 27 серпня 2008 року сума заборгованості складає 7584.98 грн., з яких прострочена заборгованість по відсоткам 6874.74 швейцарських франків, що еквівалентно 57912.08 грн., строкова заборгованість по кредиту 710. 24 швейцарських франків, що еквівалентно 5422.75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за першим договором кредиту за період з 11 листопада 2008 року по 9 вересня 2009 року дорівнює 117840.93 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту 66669.27 грн., заборгованості по відсотках 51171.66 грн., цю суму суд і стягнув з відповідачів. 1

За другим договором ОСОБА_3 отримав в кредит 75049.54 швейцарських франків, строк сплати грошових коштів станом на 9 вересня 2009 року не настав через те, що відповідно до графіку погашення кредиту залишок максимальної суми заборгованості за кредитом станом на 9 вересня 2009 року становить 137140 швейцарських франків і фактична сума заборгованості 75049.54 швейцарських франків не перевищує максимального розміру залишку. Разом з тим з 1 грудня 2008 року по 9 вересня 2009 року відповідач не сплачував відсотки за користування кредитом і заборгованість складає 7584,98 швейцарських франків, що дорівнює 57912.08 грн. Цю суму суд стягнув солідарно з відповідачів на користь Банку.

В задоволенні позовних вимог про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за двома договорами кредиту суд відмовив через те, що строк сплати сткрокових платежів по кожному кредитному договору до 9 вересня 2009 року ще не настав.

Звертаючись в суд з позовом про зобов`язання банк видати наступний транш кредиту, стягнення моральної шкоди і неустойки, ОСОБА_1 посилався на те, що банк безпідставно не видав йому наступний транш в сумі 56000 швейцарських франків. На той час він добросовісно виконував прийняті за договорами кредиту зобов`язання і будь якої заборгованості не мав. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення ОСОБА_1 до банку з заявою про видачу наступного траншу у нього не було будь якої заборгованості за кредитами. Тому банк безпідставно відмовив йому в наданні наступного траншу. Тому має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Але з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо через те, що вони не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 6 листопада 2008 року до банку надійшла заява ОСОБА_1 про видачу наступного траншу кредиту в сумі 56000 швейцарських франків. Банк його заяву не виконав. Заперечуючи проти надання ОСОБА_1 вказаної суми, банк посилався на те, що на час звернення відповідача з заявою про надання наступного траншу і час її розгляду, ОСОБА_1 перестав виконувати свої зобов`язання по кредитним договорам і виникла заборгованість, що давало банку підстави зробити висновок про те, що фінансове становище позичальника змінилось і погіршилось.

Вказані доводи банку підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору від 7 липня 2008 року та п.3.1.1 кредитного договору від 27 липня 2008 року банк має право аналізувати кредитоспроможність позичальника та перевіряти цільове використання кредиту та забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором, а також вносити пропозиції щодо подальших відносин з позичальником.

Відповідно до п.3.1.3 обох договорів кредиту банк керуючись ст. 611 ЦПК України має право відмовити позичальнику в наданні кредиту ( частково, або в повному обсязі) та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в прядку, визначеному розділом 6 вказаних договорів, у разі порушення позичальником умов цього договору та/ або настання будь якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/ або вплинути на його здатність або бажаніш виконувати власні зобов`язання за цим Договором.

Відповідно до графіку погашення кредиту за договором №0 від 7 липня 2007 року ОСОБА_1 мав щомісяця виплачувати Банку кредит в сумі по 6667 гри. і нараховані відсотки до 10 числа кожного місяця.

З довідки розрахунку заборгованості по кредитному договору від 7 липня 2008 року видно, що починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_1 ( а він мав сплачувати кредит до 10 числа цього місяця) перестав виконувати свої зобов`язання по кредиту не сплачуючи ані тіло кредиту, ані відсотки за користування иим.(а.с.24.).

Відповідно до графіку погашення кредиту за договором від 27 липня 2008 року ОСОБА_1 мав виплачувати банку проценти за користування кредитом до 25 числа кожного місяця.

З довідки-розрахунку заборгованості по кредитному договору від 27 липня 2008 року також видно, що ОСОБА_1 у жовтні 2008 року порушив строк виплати процентів за користування кредитом і оплатив 325.68 швейцарських франків, нарахованих банком 30 вересня 2008 року, 27 жовтня 2008 року, а мав їх сплатити до 25 жовтня 2008 року. Нараховані відсотки за користування цим кредитом 31 жовтня 2008 року в сумі 620 швейцарських франків ОСОБА_1 не став сплачувати і з цього часу взагалі перестав виконувати свої зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Про те, що матеріальне становище ОСОБА_1 погіршилось і він не мав коштів на виплату кредиту підтвердив в судовому засіданні і сам відповідач, посилаючись на те, що до порушення умов договору і несплаті коштів за двома договорами кредиту призвела невидача банком наступного траншу в сумі 56000 швейцарських франків.

Але апеляційний суд не може прийняти до уваги ці доводи відповідача через те, що із змісту двох кредитних договорів не випливає право ОСОБА_1 не виконувати свої кредитні зобов`язання через ненадання банком фінансової допомоги. З вказаних кредитних договорів видно, що кошти надані ОСОБА_1 на споживчі потреби, а не для погашення його кредитних зобов`язань.

На час звернення Банку в суд, тобто на 9 вересня 2009 року ОСОБА_1 не виплачував заборгованість по кредиту за договором від 7 липня 2008 року протягом 10 місяців і її розмір склав 66669.27 грн. Протягом вказаного строку він не виплачував і проценти за користування кредитом. Заборгованість по процентах склала 45806.14 грн., а строкова заборгованість 5365.52 грн.

Станом на 9 вересня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 липня 2008 року складає: 7584.98 швейцарських франків не сплачені проценти, що еквівалентно 57912.08 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право банку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено і п.п.3.1.3обох кредитних договорів і від 7 липня 2008 року і від 27 липня 2007 року.

Кредитним договором №0 від 7 липня 2007 року та № 0 від 27 липня 2007 року встановлений обов`язок ОСОБА_1 повертати позику частинами (з розстроченням). Він порушив цей свій обов`язок. Тому відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України повинен достроково повернути Банку частину позики, що залишилася, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому настання строку повернення усього кредиту, передбаченого договором кредиту, як вказав суд, законом не передбачається.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, зокрема ст. 1050 ЦК України, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, ухвалив незаконне рішення.

Незаконним є рішення суду і в частині спору про зобов`язання банку надати позичальнику наступний транш за кредитним договором від 27 липня 2008 року і стягнення неустойки. Суд першої інстанції розглядав вказану цивільну справу з 15 вересня 2009 року, ухваливши рішення по справі 30 грудня 2010 року. Судом встановлено, що починаючи з жовтня 2008 року ОСОБА_1 взагалі не виконує своїх кредитних зобов`язань за обома кредитними договорами. І на час винесення рішення виникла заборгованість більше, ніж за 26 місяців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання , якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернутий.

Пунктом 3.1.3 кредитних договорів і від 7 липня 2008 року і від 27 липня 2008 року передбачено право банку припинити в односторонньому порядку виконання зобов`язання по подальшому кредитуванню ОСОБА_1 у випадку порушення ним своїх кредитних зобов`язань, а також при погіршенні фінансового стану позичальника.

Відмовляючи у наданні ОСОБА_1 наступного траншу в сумі 56000 швейцарських франків, Банк мав підстави зробити висновок про те, що наданий позичальнику кредит своєчасно не буде повернутий.

Тому дії банку по відмові ОСОБА_1 у наданні наступного траншу в сумі 56000 швейцарських франків не суперечать правилам ст. 611, ч.1 ст. 1056 ЦК України і п.3.1.3 кредитних договорів.

Розглядаючи справу в наведеній частині, суд першої інстанції встановив факт порушення ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, що дало суду підстави для стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь банку певної суми заборгованості за двома кредитними договорами. Разом з тим, він зробив суперечливі правові висновки про зобов`язання банку видати позичальнику наступний кредит при наявності факту порушення останнім кредитних зобов`язань. Більш того, суд не дав належної оцінки не тільки факту наявності у позичальника ОСОБА_1 великої заборгованості за двома кредитними договорами, а й його бездіяльності протягом тривалого часу щодо виконання ним своїх кредитних зобов`язань, не врахував погіршення його платоспроможності. За таких умов у суду першої інстанції не було підстав для висновку про порушенням банком своїх зобов`язань по наданню споживчого кредиту ОСОБА_1 і застосування до нього штрафних санкцій у вигляді неустойки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані, зробив висновки, які суперечать обставинам справи і ухвалив незаконне рішення.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що позовні вимогу банку грунтуються на законі, вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд не приймає доводи ОСОБА_1 про те, що банк не посилав ані йому, ані поручителю письмове повідомлення про наявність у нього заборгованості за кредитними договорами як підставу для відмови банку у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Дійсно відповідно до ч.10 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що він такого попередження банку не отримував. Але це не звільняє його від відповідальності за порушення своїх кредитних зобов`язань. Більш того, з матеріалів справи видно, що банк звернувся в суд з позовом про дострокове стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитними договорами 15 вересня 2008 року. Рішення по справі ухвалене лише 30 грудня 2010 року. І у відповідачів було достатньо часу, більше ніж 30 днів, для повернення споживчого кредиту. Але до теперішнього часу відповідачі не усунули порушення умов договорів про надання споживчого кредиту. Тому вимоги кредитодавця про повернення споживчого кредиту не втратила чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Відповідно до договорів поруки ОСОБА_2 несе перед банком таку ж саму відповідальність як і ОСОБА_3 за виконання останнім умов кредитних договорів. Тому відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України вони відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України банк має право на компенсацію понесених ним і документально підтверджених судових витрат: 1700 грн. судовий збір і 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання банк надати кредитні кошти і стягнення неустойки не грунтуються на законі, тому в їх задоволені необхідно відмовити.

Не підлягають задоволенню його позовні вимоги і про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для житія і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Звертаючись в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 не посилався на підстави відшкодування моральної шкоди, що передбачені вказаною нормою Закону. Ті підстави, на які він посилався на Законі не грунтуються. Доводи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про те, що суд має застосувати правила ст. 23, 1167 ЦК України є безпідставними. Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому правила ст. 1167 ЦКУкраїни в даному випадку не застосуються.

Враховуючи що в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, відповідно до ст. 88 ЦПК України його судові витрати, хоч вони і підтверджені документально, компенсації не підлягають.

Керуючись, ст. ст. 304, 309, 316 ЦПК України, алелядійний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк задовольнити частково.

Рішення Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за двома кредитними договорами №0 від 7 липня 2008 року і № 0 від 27 серпня 2008 року 902093.33 грн., а також судові витрати: судовий збір в сумі по 850 грн. з кожного і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді по 60 грн. з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення апеляційного суду.

Судді: підписи

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року м. Київ

Колегія судів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року,

встановила:

ПАТ "Укрсиббанк" (далі - Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що 7 липня 2008 року між ним і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 (далі - Договір № 1) на суму 240 тис. грн. на строк з 7 липня 2008 року до 7 липня 2011 року з оплатою 21,9% процентів річних за користування кредитом. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання, у результаті чого станом на 9 вересня 2009 року виникла заборгованість у сумі 117 840 грн. 93 коп. та розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором становить 9 298 грн. 91 коп.

27 серпня 2008 року між Банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0 (далі Договір № 2) на суму 160 тис. швейцарських франків, що еквівалентно 701 326 грн. 40 коп. на строк з 27 серпня 2008 року до 27 серпня 2015 року з виплатою 10,99% річних за користування кредитом. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання, тому утворилася заборгованість по кредиту, яка складала станом на 9 вересня 2009 року 7 584, 98 швейцарських франків, що еквівалентно 57 912, грн. 08 коп.

За умовами вказаного кредитного договору у разі порушення термінів сплати грошових зобов`язань, Банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми прострочення платежу. Станом на 9 вересня 2009 року розмір пені за порушення строків сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором становить 518,72 швейцарських франків, що по курсу Національного Банку України дорівнює 3 960 грн. 48 коп. Загальна сума заборгованості становить 83 153,24 швейцарських франків, що еквівалентно 634 883 грн. 88 коп. Загальна сума заборгованості за двома кредитними договорами складає 902 093 грн. 33 коп.

Обидва кредитних договори були забезпечені договорами поруки від 7 липня 2008 року № 215749 та від 27 серпня 2008 року № 225448, які укладені між Банком і ОСОБА_2 , відповідно до яких ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність у разі порушення останнім умов кредитних договорів.

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Банку про захист прав споживачів, стягнення неустойки та моральної шкоди, посилаючись на те, що між ним та Банком дійсно було укладено договори кредиту, строк дії яких ще не закінчився, тому Банк не має права вимагати дострокової сплати заборгованості. Банк порушив процедуру дострокового повернення кредиту, жодного повідомлення про усунення порушень умов кредиту не направляв, не встановив йому терміну повернення грошових коштів, а тому його вимога про дострокове повернення кредиту за двома договорами не грунтується на законі.

Крім того, обидва кредитних договори оформлені у вигляді відкритої кредитної лінії і передбачені договорами кошти видавалися йому по мірі необхідності. За кредитним Договором № 1 він отримав замість 240 тис. грн. лише 233 333 грн. Свої зобов`язання по вказаному кредиту він виконував повністю до моменту порушення Банком своїх зобов`язань і сплатив по тілу кредиту 13 334 грн. 73 коп., по відсоткам - 9 343 грн. 29 коп.

За Договором № 2 він отримав замість 160 тис. швейцарських франків лише 75 050 швейцарських франків, що еквівалентно 324 293 грн., свої зобов язання він також виконував повністю до моменту порушення Банком своїх зобов язань і сплатив по відсоткам 352,54 швейцарських франків, що еквівалентно 1 910 грн. 67 коп. Строк сплати тілу кредиту на той час не настав.

6 листопада 2008 року він звернувся до Банка із заявою про надання наступного траншу в сумі 56 тис. швейцарських франків, але з невідомих причин Банк відмовив йому у видачі вказаної суми кредиту. Його неодноразові звернення до Банку з заявами про видачу коштів залишились без задоволення, тому позивач вважав, що Банк не виконав умов договору і порушив свої зобов`язання, порушив його права споживача і завдав йому моральну шкоду, яку він оцінив у 50 тис. грн. Посилаючись на ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів ОСОБА_1 просив стягнути з Банку неустойку в розмірі 3 % вартості банківських послуг за кожен день прострочення надання послуги, починаючи з 12 листопада 2008 року до 7 грудня 2009 року, що дорівнює 5 785 055 грн. 51 коп. Також просив суд зобов`язати Банк виконати свої зобов`язання і видати йому наступний транш кредиту в сумі 56 тис. швейцарських франків.

Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 30 грудня 2010 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за Договором № 1 у сумі 128 239 грн. 84 коп. та за Договором № 2 - в сумі 61 872 грн. 56 коп., всього 189 112 грн. 40 коп., розподілено судові витрати. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Банк видати на користь ОСОБА_1 за кредитним Договором № 2 транш у сумі 56 тис. швейцарських франків, розподілено судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року рішення міського суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Банка задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Банку заборгованість за двома договорами в сумі 902 093 грн. 33 коп., розподілено судові витрати. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2011 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із касаційною скаргою, в якій просили скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» відмовити, задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 324 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимог Банка та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що зі змісту двох кредитних договорів не випливає право ОСОБА_1 не виконувати свої кредитні зобов`язання через ненадання банком грошового траншу. З вказаних кредитних договорів вбачається, що кошти надані ОСОБА_1 на споживчі потреби, а не для погашення кредитних зобов`язань. Договорами встановлений обов`язок ОСОБА_1 повертати позику частинами (з розстроченням), але він порушив цей обов`язок, тому відповідно до ст. 1050 ЦК України повинен достроково повернути Банку частину позики, шо залишилася та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Дії Банку щодо відмови ОСОБА_3 у наданні наступного траншу в сумі 56 тис. швейцарських франків не суперечать правилам ст. 611, ч. 1 ст. 1056 ЦК України і п. 3.1.3 кредитних договорів. Також, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ним не наведено підстав завдання йому моральної шкоди, які передбачені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, таким чином, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, залишивши в силі рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 336, 337 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2011 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

(підписи і печать)».

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.М. Любчик