24.11.2021 Справа № 940/947/21
Провадження по справі № 4-с/940/13/21
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2021 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Юлії Сергіївни щодо проведення виконавчих дій за період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року у виконавчому провадженні № 15843606 та скасувати нараховану йому заборгованість зі сплати аліментів за період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року у розмірі 39253,90 гривень, а також постанову про накладення штрафу від 25.02.2019 року в розмірі 29801,50 гривень, посилаючись на те, що в період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року він перебував у місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та Житомирській виправній колонії (№4), а тому старший державний виконавець Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. в цей період не мала права проводити виконавчі дії, оскільки його місце перебування знаходилося на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, подану скаргу підтримує в повному обсязі.

Старший державний виконавець Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про слухання справи у її відсутності, у задоволенні скарги просить відмовити, посилаючись на наданий відзив на скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Тетіївському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № 15843606 з виконання виконавчого листа № 2-451, виданого Тетіївським районним судом Київської області 10.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.09.2009 року і до повноліття дитини.

В зв`язку з несплатою аліментів у ОСОБА_1 згідно довідки-розрахунку Тетіївського районного відділу ДВС № 11374 від 10.06.2021 року виникла заборгованість, яка станом на 01.06.2021 року становить 73214,40 гривень.

Постановою старшого державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. від 25.02.2019 року на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 29801,50 грн. за наявність заборгованості зі сплати аліментів в сумі 59603 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

В період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року ОСОБА_1 перебував у місцях позбавлення волі, а саме з 03.05.2017 року по 04.10.2018 року - в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та з 05.10.2018 року по 22.12.2020 року - Житомирській виправній колонії (№4).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень.

Так, у відповідності до п. 6 вказаного розділу Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі:

якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби;

відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби;

утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби;

якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби;

ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби;

наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІІ Інструкції перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Крім того, відповідно до п. 12 Розділу ІІІ Інструкції державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо:

стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника;

з`ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для повного задоволення вимог стягувача та майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби;

боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць.

Таким чином, враховуючи те, що перебування ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та в Житомирській виправній колонії (№4) було тимчасовим місцем його перебування, а також враховуючи право державного виконавця вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби у разі зміни місця знаходження боржника, обставин, які б ускладнюють виконання рішення саме Тетіївським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) судом не встановлено, суд вважає необґрунтованою скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування йому заборгованості зі сплати аліментів за період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року у розмірі 39253,90 гривень, так як старший державний виконавець Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. мала право на вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 15843606, а тому в задоволенні цієї частини скарги відмовляє.

Щодо дій державного виконавця щодо винесення постанови від 25.02.2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 29801,50 грн. за наявність заборгованості зі сплати аліментів в сумі 59603 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказану статтю доповнено зазначеною нормою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018 року.

Виносячи постанову від 25.02.2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 29801,50 грн., державний виконавець врахувала наявність заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 за останні три роки в сумі 59603 грн., хоч відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону «Про виконавче провадження» введена лише 28.08.2018 року, а тому саме з цієї дати необхідно було відраховувати заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в період з 03.05.2017 року по 22.12.2020 року ОСОБА_1 перебував у місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та Житомирській виправній колонії (№4), при цьому доходів не мав. Суд вважає, що в даному випадку не сплата аліментів в цей період не свідчить про ухилення боржника від їх сплати, а виникнення заборгованості зі сплати аліментів пов`язане із об`єктивною неможливістю ОСОБА_1 слачувати аліменти.

За таких обставин суд вважає, що постанова старшого державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. від 25.02.2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 29801,50 грн. за наявність заборгованості зі сплати аліментів в сумі 59603 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, є незаконною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 354, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Лесик Ю.С. від 25.02.2019 року у виконавчому провадженні № 15843606 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 29801,50 грн. за наявність заборгованості зі сплати аліментів в сумі 59603 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, визнавши її дії в цій частині неправомірними.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя: Т.П.Косович