Номер провадження: 22-ц/813/1251/21
Номер справи місцевого суду: 2-7356/09
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст заяви про видачу дублікату виконавчого документа.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» про стягнення грошових коштів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі за позовом ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка» про стягнення грошових коштів задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси згідно рішення від 21.05.2009 року по справі №2-7356/09 щодо стягнення з КС «Промислово-фінансова спілка» депозитних коштів на суму 30 331,60 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі КС «Промислово-фінансова спілка» просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 20 січня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

19 січня 2021 року до канцелярії Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки в Україні запроваджено жорсткий карантин через пандемію коронавірусу.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 02 лютого 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа необхідно відмовити.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи заяву, судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2009 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 , та суд вирішено стягнути з КС «Промислово-фінансова спілка» депозитний внесок в розмірі 27052 грн. та суму процентів за останній квартал в розмірі 1656 грн., суму відсотків за період з дня закінчення дії договору по 21.05.2009 року 1365 грн. 24 коп., та судові витрати в загальному розмірі 35 грн., збитки через інфляцію 258 грн. 40 коп., а всього стягнути 30331,60 грн. Стягнено з КС «Промислово-фінансова спілка» на користь держави судові витрати за сплату державного мита в розмірі 280,81 грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

12 червня 2009 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання вищевказаного рішення було видано виконавчий лист.

Постановою Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 18 червня 2009 року було відкрито виконавче провадження АСВП №14023177.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07 липня 2009 року за заявою КС «Промислово-фінансова спілка» порушено провадження у справі про банкрутство №2/76-09-2897, якою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У квітні 2010 року провадження у справі про банкрутство №2/76-09-2897 було закрито.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2010 року відкрито нове провадження у справі №2/41-10-1813 про банкрутство КС «ПФС» за заявою члена кредитної спілки ОСОБА_2 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16 вересня 2014 року було затверджено реєстр кредиторів.

Постановою Господарського суду Одеської області від 18 листопада 2014 року КС «ПФС» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, у зв`язку з чим виконавче провадження АСВП №14023177 було закінчено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року затверджено мирову угоду між КС «ПФС» та комітетом кредиторів, припинено провадження у справі №2/41-10-1813 та дозволено КС «ПФС» приступити до погашення вимог кредиторів за рахунок коштів, які будуть отримані від продажу нерухомого майна спілки.

За ознаками вчинення першими посадовими особами спілки шахрайських дій з продажу майна спілки за ціною в п`ять разів нижче ринкової відкрите кримінальне провадження №0009562 згідно ст. 191 КК України та здійснюється досудове розслідування.

Голові Спостережної ради спілки Гаєву О.О. в іншій кримінальній справі за фактом шахрайських дій з майном спілки оголошено підозру за ч. 4 ст. 190 КК України. Справа розглядається у Приморському районному суді м. Одеси. На майно спілки накладено арешт.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2009 року не виконано.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершена стадія судового провадження та примусове виконання рішень.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду. Таке право стягувача передбачено також 433 ч.1 ЦПК України.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пункт 1 статті 6 Конвенції inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Враховуючи те, що, рішення суду не виконано і не втратило своєї законної сили, суд першої інстанції вважав, що заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа підлягає задоволенню.

Однак колегія суддів повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони повинні підтверджувати свої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа не доданого жодного належного та допустимого доказу наявності самого виконавчого документа у справі.

Крім того не надано жодної інформації щодо пред`явлення до виконання вказаного виконавчого документа у справі №2-7356/09, який видався на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2009 року.

Судом першої інстанції не з`ясовано, де вказаний в заяві виконавчий документ взагалі знаходиться.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого документа по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» про стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк