Справа №173/590/21
Провадження №2/173/494/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2021 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 25.05.2021 року.

06.04.2021 року від відповідача надійшла заява згідно якої останній проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

25.05.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину садибного житлового будиноку літера А-1, загальною площею 37.5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь , ОСОБА_2 .

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі з Ѕ частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

29.09.1958 року її дідусь ОСОБА_3 , отримав рішення № 125 Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на вищезазначений садибний житловий будинок, але свідоцтва про право на спадщину не отримував.

В 1975 році її дідусь та бабуся зазначений житловий будинок розділили та бабуся, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на Ѕ його частину.

Після смерті ОСОБА_4 , Ѕ частину житлового будинку успадкував її батько ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона успадкувала зазначену Ѕ частину житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2020 року Верхньодніпровської державної нотаріальної контори.

20.11.2020 року вона звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 . Проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 20.11 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , а також не надала правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно, що й стало підставою звернення до суду.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, за підставами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, представник КП «Верхньодніпровське БТІ» та державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно та спадкових правовідносин. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності в порядку спадкування, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть про народження та про укладення шлюбу.

Після ОСОБА_2 , смерті залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі з Ѕ частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 20.11.2020 року позивачеві було відмовлено в зв`язку з тим, що позивачка пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини у за відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що за життя у померлого ОСОБА_2 , правомірно виникло право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення № 125 від 29.09.1958 року Верхньодніпровської селищної ради народних депутатів про надання права власності на вищезазначений садибний житловий будинок ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва.

В подальшому зазначений житловий будинок подружжя ОСОБА_6 розділили та дружина померлого, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на Ѕ частину будинку, що підтверджується копією свідоцтва. ОСОБА_5 , такого свідоцтва не отримував, проте після розподілу спільного сумісного майна подружжя в його власності залишилась Ѕ частина зазначеного вище домоволодіння.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як смерть власника та нездійснення ним реєстрації права власності на майно (його частну), яке ним вже отримане.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_2 , залишилась спадщина у вигляді Ѕ частини вищезазначеного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 помер в 1993 році, тому спадкування після його смерті виникло за нормами ЦК України в ред. 1963 року.

Позивачка є онукою спадкодавця ОСОБА_2 , тому її право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , виникло за правом представлення на підставі ч. 2 ст.529 ЦК України в ред. 1963 року, згідно якої - Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

На час смерті спадкодавця ОСОБА_2 , був живий батько позивачки ОСОБА_5 . Відповідно у позивачки не виникло право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , на день його смерті і вона протягом шестимісячного строку після його смерті не мала підстав для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки був живим її батько ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_5 , успадкував 1/2 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яка належала його матері ОСОБА_4 .

Оскільки частки подружжя ОСОБА_6 не були виділені в натурі батько позивачки фактично вступив у володіння і часткою майна, що належала померлому ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.549 ЦК України в ред.. 1963 року - Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка успадкувала Ѕ частину житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , яка належала її батькові, а до того бабусі, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2020 року Верхньодніпровської державної нотаріальної контори.

За вищевказаних обставин суд вважає, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини , що залишилась після смерті ОСОБА_2 , з поважних причин, оскільки на час його смерті не мала права на спадкування його майна. А з заявою про прийняття спадщини, що залишилось після смерті батька. ОСОБА_5 , позивачка звернулась до нотаріальної контори своєчасно та отримала свідоцтво про право на спадщину, що залишилась після його смерті і яка складається з Ѕ частини даного ж домоволодіння.

Оскільки позивачеві відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на Ѕ частину вищевказаного домоволодіння після смерті ОСОБА_2 , не тільки в зв`язку з пропуском нею строку на прийняття спадщини, а й на підставі відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд вважає, що позивачем обраний правильний спосіб захисту порушених прав, оскільки спосіб захисту порушених прав у вигляді визначення додаткового строку на прийняття спадщини не є ефективним способом захисту порушеного право позивачки.

Враховуючи, що у спадкодавця ОСОБА_2 , на час смерті існувало право власності на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння. На даний час позивачка відноситься до кола його спадкоємців за правом представлення, оскільки батько позивачки помер в 2009 році. Інші спадкоємці не претендують на вищевказану спадщину, так як згідно наданої суду копії спадкової справи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , не звертались. А за доводами позивачки інші спадкоємці зазначеного майна відсутні. Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку оформлення права власності на спадкове майно спадкодавцями.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину садибного житлового будинку літера А-1 площею 37.5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 908-00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.06.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 04.06.2021 року

Дата набрання законної сили: 06.07.2021 року