І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/5258/20
Номер провадження 2/629/188/21
відповідач - Територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями в порядку спадкування за законом
Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який на день смерті був зареєстрований в місті Лозова, Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником вказаного будинку є вона. Вказана частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівською товарною біржею, 24 лютого 1999 року, за №1-128 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 24 лютого 1999 року, номер запису 2376, в книзі №13дод. Спадкоємцем майна померлого є вона - дружина спадкодавця, та син спадкодавця - ОСОБА_3 , який від прийняття спадщини відмовився на користь позивача. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством у спадкодавця, не має. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області. На даний час заявник звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак постановою нотаріуса у видачі свідоцтва їй було відмовлено, в зв`язку з тим, що наданий заявником договір купівлі-продажу, зареєстрований Лозівською товарною біржею, що суперечить вимогам ст. 227 Цивільного Кодексу України від 1963 року та ст. 657 Цивільного Кодексу України. Реєстрація зазначеного договору купівлі-продажу здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (п.3.2. договору). Договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано 24 лютого 1999 року, тобто на час дії Цивільного Кодексу Української PCP 1963 року. На даний час, згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області Відділ статистики у Лозівському районі, Лозівська товарна біржа, код 30034290 вилучена з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, причина ліквідації - рішення суду. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача в наданій суду телефонограмі просила розгляд справи проводити за її відсутності, та відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ч.1 ст.82 ЦПК України вказує, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Так, ст. 224 ЦК України(в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) зазначала, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що 24.02.1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на Лозівській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу № 1-128 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .с.10/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 /а.с.7/.
ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Звада В.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Постановою державного нотаріуса Лозівськох державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. від 19.10.2020 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, у зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу зазначеного будинку з надвірними спадкодавцем не було нотаріально посвідчено /а.с.14-15/.
Так, в статті 1 Закону України «Про товарну біржу» визначено, що товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Стаття 8 цього Закону (в редакції на час спірних правовідносин) передбачала, зокрема, що членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржі.
Член товарної біржі має право сам або через свого представника, зокрема, здійснювати біржові операції на біржі, користуватися всіма послугами біржі/ст. 9 цього Закону/.
Стаття 15 Закону України «Про товарну біржу», про яку зазначено у договорі купівлі-продажу № 1-128 від 24.02.1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , встановлювала, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
При цьому в статті було вказано, що біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
В договорі купівлі-продажу від 24.02.1999 року зазначено, що продавець та покупець діяли через брокерів. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що продавець, покупець являлися членами біржи.
Однак, повноваження брокерів чітко викладені в ст. 16 цього ж Закону, і обов`язки брокерів полягали у виконанні доручень членів біржі, яких вони представляють, щодо здійснення біржових операцій шляхом підшукування контрактів і поданні здійснюваних ними операцій для реєстрації на біржі.
Крім того, ч. 1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) передбачала, що у певних випадках, зазначених у законі, нотаріальне посвідчення угод являється обов`язковим.
І в статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року) було зауважено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а також попереджено, що недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Стаття 153 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлювала, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Недодержання в випадках, які зазначених у законі, нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), а саме, по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Суд погоджується з висновками державного нотаріуса Лозівськох державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. від 19.10.2020 року, викладеними в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2020 року, про те, що на момент укладання зазначеного договору купівлі - продажу сторони повинні були керуватися нормами Цивільного кодексу УРСР, який у ст.277 передбачає наступне: «Договір купівлі - продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору». Тотожна норма була введена Цивільним кодексом України 2004 року і діє по теперішній, а саме ст. 657 ЦКУ передбачає, що договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно із пп. 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення)
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом./ст. 328 ЦК України/.
Отже, вимога позивача щодо визнання за ним права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так як, спадкодавець права власності на нерухоме майно за час життя не набув, вимога позивача щодо визнання права власності за нею на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 12, 76, 81, 89, 263, 315, 319 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями в порядку спадкування за законом - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач - Територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Ярослава Мудрого, 1
Суддя: К.Ш.Харабадзе