Єдиний унікальний номер судової справи: 490/7490/21
Провадження №22-ц/812/2076/21
Постанова

Іменем України

29 листопада 2021року м. Миколаїв справа № 490/7490/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

-представника відповідача ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діяннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, втратою майна та власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П., постановлену 28 вересня 2021 року у приміщенні цього суду, повний текст якої складений цього ж дня,

встановив:

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діяннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, втратою майна та власності.

Позивач зазначав, що 31 січня 2020 року було закрито досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002867.

В процесі кримінального провадження 05 вересня 2017 року у нього було тимчасово вилучено майно, яке у подальшому було арештовано і визнано речовим доказом у досудовому розслідуванні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України.

Після закриття кримінального провадження арештоване майно не було повернуто в повному обсязі. В такий спосіб його позбавлено проголошеного, гарантованого Конституцією права власності на майно.

Посилаючись на викладене позивач просив здійснити захист порушених і обмежених прав, свобод, законних інтересів шляхом, передбаченим п.5 ч.1 ст. 5 КПК України, визнання рішень, дій, бездіяльності протиправними; стягнути з Головного Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області компенсацію моральної шкоди в сумі 2 000 000 грн., 400 грн. - матеріальної шкоди за втрату кришки системного блоку, 200 000 грн. за втрату теки з документами щодо виробничої діяльності, 10 000 грн. судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2021 року у відкритті провадження відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність ухвали, просив її скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали порушено норми цивільно - процесуального права та фактично відмовлено позивачу як громадянину у судовому захисті його порушених прав та інтересів. Крім того, судом не зазначено в якому порядку підлягає вирішенню пред`явлений ним позов.

У відзивах на апеляційну скаргу Головне Управління Національної поліції в Миколаївській області та Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік В.Г. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області Павленко О.І. заперечувала проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа - Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області - просили розглянути справи за відсутності їхнього представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки його предметом є вимога до органу державної влади щодо оскарження його рішень, дій, бездіяльності та про стягнення шкоди, спричинених при здійсненні публічно-владних повноважень.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства. Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України) та адміністративного судочинства - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом (пункт 5 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц.

Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 16, 20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить захистити свої права шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок неповернення в повному обсязі та втратою арештованого належного йому майна органом досудового розслідування після закриття кримінального провадження.

Отже, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, виходячи із предмету спору (відшкодування шкоди), наявний спір про право цивільне, у якому однією зі сторін є фізична особа, тому даний спір повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

За такого, суддя дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі з мотивів, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2021 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.