Справа № 461/9239/20 Головуючий у 1 інстанції Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/458/21 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №461/9239/20 за апеляційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 23 615, 00 гривень моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням Галицької митниці Держмитслужби.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 113 442,30 гривень, згідно постанови в справі про порушення митних правил №4067/20900/19 від 26.11.2019 року за ст.485 МК України, яку скасовано судовим рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 року, позивач поніс моральні страждання, оскільки змушений виправдовуватися та доводити відсутність своєї вини в інкримінованому правопорушенні перед відповідачем, виправдовуватися в тому, що не є порушником митних правил. Перебуваючи в стані психологічного пригнічення був змушений виправдовуватися перед замовником (клієнтом), доводити і пояснювати, що не є безвідповідальною до своїх обов`язків особою, пояснювати, що відмова у митному оформленні його автомобіля сталася через технічну описку, а не через умисні протиправні дії чи його непрофесіоналізм, як митного брокера, який безпосередньо здійснює підприємницьку діяльність або бажання ухилитися від сплати митних платежів. Також, втратив мотивацію та бажання до роботи, відчував страх бути незаконно притягнутим до відповідальності. Розмір накладеного штрафу був неспівмірним з його доходами від підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом його доходу. Неспівмірність розміру штрафу з його доходами передбачали повне припинення підприємницької діяльності та викликали зрозуміле хвилювання щодо матеріального забезпечення. У статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності перебував майже 5 місяців, а тому розмір моральної шкоди оцінює в сумі 23 615, 00 гривень.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 000 гривень 00 копійок.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник Галицької митниці Держмитслужби Рибак Назарій. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що судом не взято до уваги, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі №461/9468/19 судом апеляційної інстанції не встановлено протиправних дій посадових осіб митниці, що полягали у складенні протоколу про порушення митних правил відносно позивача. Судом проігноровано ту обставину, що позивач не заперечує самого факту допущення ним помилки під час здійснення декларування товару. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скагу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Приписами ч.2 ст.247 ЦПК України встановлено, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено такі обставини.

23.10.2019 року, ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем - митним брокером, під час виконання договору про надання брокерських послуг подано електронну митну декларацію типу ІМ40 ДЕ №UА209190/2019/068037 до відділу митного оформлення №2 МП «Городок» Львівської митниці ДФС, з метою здійснення митного оформлення вживаного вантажного автомобіля, який переміщувався в митному режимі «імпорт».

У зв`язку з допущеною технічною помилкою та помилково вказаною ставкою акцизного податку, що призвело до невірного нарахування митних платежів, інспектором відділу митного оформлення №2 МП «Городок» Львівської митниці ДФС Сиротою О.Г. складено протокол про порушення митних правил №4067/20900/19 від 25.10.2019 року відносно ОСОБА_1

26.11.2019 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Македоном П.М. винесено постанову в справі про порушення митних правил №4067/20900/19, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, згідно статті 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 113 442, 30 гривень.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач, як фізична особа - підприємець звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №4067/20900/19.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29.01.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 року визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №4067/20900/19, рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження в справі закрито.

Звертаючись з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, як фізична особа-підприємець, позивач вказує, що складення відповідачем протоколу та винесення постанови про порушення митних правил спричинило зневіру та розчарування замовника (клієнта), який в подальшому відмовився від його послуг, як митного брокера, щодо митного декларування автомобіля. В результаті цього позивач зазнав пониження ступеня престижу та ділової репутації, як митний брокер, що здійснює безпосередню підприємницьку діяльність. З вказаного моменту втратив мотивацію та бажання до роботи, відчував страх бути незаконно притягнутим до відповідальності. Психологічний стрес, переживання та нервові напруження, які позивач отримав після винесення постанови, якою його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності завдали йому моральних потрясінь, оскільки розмір накладеного штрафу був неспівмірним з його доходами від підприємницької діяльності, яка є єдиним джерелом його доходу. Неспівмірність розміру штрафу з його доходами передбачали повне припинення здійснення підприємницької діяльності та викликали зрозуміле хвилювання щодо матеріального забезпечення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, та доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди, протиправність дій, вину відповідача - Галицької митниці Держмитслужби, що є обов`язковим елементом для можливості відшкодування шкоди.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки суд розглянув справу не врахувавши, що даний спір виник між фізичною особою підприємцем та державним органом.

Статтями 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положенням ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктами 14,15 частини 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини перша та друга статті 3 Господарського кодексу України).

Фізична особа-підприємець це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених Законом.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

З врахуванням наведених норм матеріального і процесуального права правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки виникли між фізичною особою - підприємцем і юридичними особами-державними органами.

Як вбачається з позовних вимог позивач зазначив, що складення відповідачем протоколу та винесення постанови про порушення митних правил спричинило зневіру та розчарування замовника (клієнта), який в подальшому відмовився від його послуг, як митного брокера, щодо митного декларування автомобіля. В результаті притягнення його до адміністративної відповідальності він зазнав пониження ступеня престижу та ділової репутації, як митний брокер, що здійснює безпосередню підприємницьку діяльність.

Викладене свідчить про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Така позиція узгоджується з правовим висновком висловлениим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17.

Відтак, суд першої інстанції, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, з порушенням предметної та суб`єктної юрисдикції спору.

Положеннями частин 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та права протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»). На час прийняття цієї постанови такого клопотання матеріали справи не містять.

За ч.5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1,377 ч.ч.1,2,379,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач має право звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядкувизначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк