Справа № 459/2785/19 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/1471/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права на проживання в квартирі, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири приватною власністю,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила: витребувати належне їй майно з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 та заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання їй вільно володіти своїм майном; поділити квартиру АДРЕСА_1 , присудивши їй 3/4 оціночної вартості квартири, у зв`язку з обставинами, що мають істотне значення; визнати за нею право на проживання з дітьми в квартирі до набрання рішенням суду законної сили; присудити їй 43600 грн. матеріальної шкоди та 60000 грн. моральної шкоди, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 93240 грн. та з відповідача ОСОБА_3 10360 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з 10.09.1994 року, в якому у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітня донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу вони з відповідачем обоє працювали, їздили на заробітки, вели спільний побут, однак, подружнє життя не склалось, відповідач почав зловживати спиртними напоями, застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, наніс їй ножові поранення, у зв`язку з чим перебуває під вартою у заведеному відносно нього кримінальному провадженні.

Зазначає, що спірна квартира набута у шлюбі, а тому належить їй з відповідачем ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, але оскільки з нею залишаються діти, а відповідач зароблені гроші витрачав не в інтересах сім`ї, вона має право на більшу частку в квартирі.

Разом з тим, просила виплатити їй грошову компенсацію за вказану частку, оскільки відповідач вчинив відносно неї злочин, а вона не має матеріальної можливості сплатити відповідачу грошову компенсацію за належну йому частку в квартирі.

Також вказувала, що у спірній квартирі проживає відповідачка ОСОБА_3 , яка самовільно зайняла квартиру та чинить їй перешкоди у доступі до власності, у зв`язку з чим, вона з дітьми змушена винаймати житло.

Стверджує, що зазначені дії відповідачів, порушують її право на вільне володіння майном та завдали їй матеріальних збитків у виді витрат на оплату оренди житла, сукупний розмір якої за період з 15.03.2017 року по дату звернення до суду з даним позовом становить 43600 грн., а завдана їй неправомірними діями відповідачів моральна шкода становить 60000 грн.

12.11.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його приватною власністю, оскільки квартира була придбана в шлюбі, але за його особисті кошти, які йому подарував його батько.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2021 року, з урахуванням ухвали суду від 01 квітня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

В задоволення решти вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення позову в даній справі, скасовано.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог оскаржив ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Апелянт вважає, що в оскаржуваній частині рішення суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи,

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і вважає, що суд безпідставно не врахував його доводи, що квартира придбана за кошти, подаровані йому батьком ОСОБА_7 після повернення з США, де він пропрацював близько 10 років.

Просив урахувати, що на момент дарування батьком грошових коштів, Цивільний кодекс УРСР 1963 року не вимагав нотаріального посвідчення договору дарування і договір вважався укладеним з моменту передачі речі обдаровуваному.

Наголошує, що ні він, ні позивачка не мали достатньо коштів для купівлі квартири. Окрім того, стверджує, що на час придбання квартири у 2001 році вони з позивачкою припинили сімейні відносини і спільно не проживали, а відновили їх лише у 2005 році, за рік до народження доньки.

Зазначає, що вказані обставини підтвердили відповідач ОСОБА_3 та допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, суд не дав їхнім показанням належної правової оцінки та не врахував їх при вирішенні спору.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 почала отримувати власний дохід лише з 03.10.2018 року і відповідні докази є в матеріалах справи.

Окрім того, вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не просила визнати за нею право власності на частку квартири, а ставила вимогу про присудження їй 3/4 оціночної вартості квартири.

У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Судом встановлено, що 10.09.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2019 року (а.с.8, 116 т.1).

Сторони мають двох дітей, одна з яких ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою (а.с.9 т.1).

Згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2019 року (а.с.116 т.1), із ОСОБА_1 присуджено у користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Предметом спору в оскаржуваній частині рішення є: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2001 року (а.с.11 т.1).

У спірній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.64 т.1).

Відповідач ОСОБА_1 також зареєстрований у спірній квартирі, як власник, але тимчасово утримується під вартою у зв`язку з пред`явленням йому обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (а.с.16-18, 65 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними доказами тієї обставини, що спірна квартира є його особистою приватною власністю.

Отже, спірна квартира була набута у власність відповідача ОСОБА_1 під час шлюбу, зареєстрованого з позивачкою, не відноситься до об`єктів особистої приватної власності, а тому є їхньою із ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, як подружжя, і підлягає поділу між ними у рівних частках, як правильно визначив суд першої інстанції.

За встановлених обставин справи, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваній частині рішення та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич