ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2021 року м. Кропивницький

справа № 385/485/20

провадження № 22-ц/4809/105/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 ;

третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Веліховська Тетяна Станіславівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковальчук Сергій Якимович на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2020 року, у складі головуючого Панасюка І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Веліховська Тетяна Станіславівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Веліховська Тетяна Станіславівна про визнання заповіту недійсним.

В обгрунтування позову позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_3 .

Зазначав, що після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; належну на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,46 га, кадастровий номер :02:000:0673, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 2,12 га, кадастровий номер :02:000:0476, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_2 ; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в пайовому фонді СВК «ІСКРА-К» село Бандурове Гайворонського району Кіровоградської області в розмірі 7328,00 грн. або 0,22 відсотків.

Посилався на те, що спадкоємцями за законом першої черги є він, як чоловік померлої та діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вказував, що ОСОБА_5 від спадщини відмовився, а йому та ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі постанови Гайворонської районної державної нотаріальної контори від 17.04.2020 внаслідок існування заповіту, укладеного на іншу особу.

Після звернення до нотаріуса, позивачу стало відомо, що спадкодавець за життя склала на ім`я ОСОБА_2 заповіт від 24 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі № 2811.

Вважає, що даний заповіт порушує його права, як спадкоємця першої черги так як він є чоловіком спадкодавиці.

Крім того зазначав, що хвора дружина склала заповіт, коли стан її здоров`я був стабільно важким так, як вона була онкохвора з 2010 року, перебувала на диспансерному обліку у лікаря-онколога Гайворонської районної центральної лікарні, була визнана інвалідом 2 групи, а через хворобу спадкодавиця позичила наперед в рахунок орендної плати у відповідача на лікування кошти і вважала, що уклала з відповідачем договір оренди. Дана обставина стверджується заявою на адресу відповідача щодо сплати орендної плати, яку вона написала власноручно за життя на ім`я відповідача.

Вважає, що рукописний текст в заповіті здійснений не спадкодавцем, оскільки в заповіті не зазначена особа, яка здійснила цей запис, а нотаріус не має права особисто здійснювати такі записи.

Спадкодавець була фізично нездоровою особою, що істотно впливало на її волевиявлення.

Про відсутність волевиявлення також вказує той факт, що Відповідач не являвся членом родини спадкодавиці, а заповіт складено при наявності спадкоємців по закону першої черги - чоловіка та дітей.

Дані обставини викликають обґрунтовані підозри вважати, що відповідач скористався хворобливим станом спадкодавиці у власних інтересах.

Тому, спірний заповіт був складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан внаслідок тривалої тяжкої хвороби не усвідомлювала значення своїх дій, а також діяла під впливом обману.

Просив визнати недійсним та скасувати заповіт складений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 24 грудня 2013 року приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі №2811

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано доказів порушення вимог чинного законодавства при складенні та посвідченні заповіту, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу.

Інтереси позивача представляє адвокат Ковальчук С.Я.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд має захистити його права та інтереси як спадкоємця та визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , яка скалала заповіт на ім`я ОСОБА_2 .

Вважає, що спадкодавець була фізично нездоровою особою, що істотно впливало на її волевиявлення, а також посилається на те, що відповідач не є членом родини спадкодавиці, а тому вважає, що ОСОБА_2 скористався хворобливим станом його жінки.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.10.2020 відкрито апеляційне провадження.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складалася:

з права власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 ;

належну на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,46 га, кадастровий номер :02:000:0673, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_1 ;

земельну ділянку площею 2,12 га, кадастровий номер :02:000:0476, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_2 ;

майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в пайовому фонді СВК «ІСКРА-К» село Бандурове Гайворонського району Кіровоградської області в розмірі 7328,00 грн., або 0,22 відсотків, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 389/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Спадкоємцями за законом першої черги є ОСОБА_1 , як чоловік померлої та діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції у судовому засіданні було досліджено спадкову справу № 389/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.53) та встановлено, що ОСОБА_3 за життя склала на ім`я ОСОБА_2 , заповіт від 24 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі № 2811, яким заповіла відповідачу земельну ділянку площею 2,46 га, кадастровий номер :02:000:0673, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 2,12 га, кадастровий номер :02:000:0476, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під № НОМЕР_2 , майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в пайовому фонді СВК «ІСКРА-К» село Бандурове Гайворонського району Кіровоградської області в розмірі 7328,00 грн., або 0,22 відсотків.

Заповіт зареєстровано вспадковому реєстрі ,а тому є чинним.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі 06.02.2020 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Крім позивача та його сина спадщину прийняв відповідач ОСОБА_2 шляхом подачі 20.11.2019 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

ОСОБА_5 (донька спадкодавця) спадщину не приймала. Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку спадщини судом не встановлено та до нотаріальної контори не звертались.

Постановою № 121/02-31 від 17 квітня 2020 року державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на дві земельні ділянки після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із наявністю спадкоємця за заповітом (а.с. 13).

Звернувшись із даним позовом до суду позивач посилався на те, що ОСОБА_3 була онкохвора та перебувала на диспансерному обліку у лікаря-онколога Гайворонської районної центральної лікарні з 2010 року, тривалий час проходила лікування.

На підтвердження даних доводів позивачем було надано медичну документацію (а.с. 17-33).

Проте, позивачем не було надано до суду першої інтанції, а також до суду апеляційної інстанції доказів, які б підтвердили, що спадкодавець - ОСОБА_3 під час складання заповіту невірно сприймала значення своїх дій через вплив медичних препаратів, які були призначені їй у зв`язку з проходженням лікування від онкозахворювання.

Клопотань про призначення судово-медичних експертиз позивачем не заявлялося, процесуальні права були роз`яснені учасникам справи у повному обсязі.

Спадкодавець, ОСОБА_3 , за життя не визнавалася обмеженою у цивільній дієздатності або ж недієздатною.

Згідно положень ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до положень ст.1236 ЦК України - спадкодавець має право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається.

За ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У відповідності до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Таким чином, заповіт ОСОБА_3 був складений та посвідчений приватним нотаріусом Веліховською Т.С., в межах свого нотаріального округу, з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.

Заповіт вчинений в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, та підписаний особисто заповідачем.

Нотаріусом під час вчинення нотаріальної дії було становлено особу спадкодавця та перевірено дієздатнісить.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Колегія суддів вважає, що спірний заповіт є таким, що відповідає вимогам закону, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, а волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі ,а позивачем не спростовано цього факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковальчук Сергій Якимович - залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

29.01.2021 - складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М.Дьомич

О.А. Письменний