Провадження № 2/643/2242/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Насирової М. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу № 643/20416/20 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., в якому просить:

встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу з 30 квітня 2008 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування по закону після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували з 14 березня 2003 року по 30 квітня 2008 року у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 березня 2004 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 , по Ѕ частині кожний. Розірвання шлюбу мало формальний характер, через необхідність оформлення кредиту для придбання автомобіля, та не мало фактичних наслідків, оскільки вони перебували і надалі у фактичних шлюбних відносинах, продовжували вести спільно господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного. Після раптової смерті ОСОБА_3 , організацією похорону займалася позивач. На час смерті ОСОБА_3 , позивач була зареєстрована та проживала з ним за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Постановою приватного нотаріуса від 16 жовтня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність родинних відносин між спадкодавцем та позивачем. Відтак, з посиланням на положення ЦК України та СК України позивач вважає, що має право на спадщину за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі; залучено приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівну до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; встановлено учасникам провадження строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2021 року витребувано у третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. належним чином завірену копію спадкової справи, яка заводилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27 січня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 16/2020 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

03 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема у відзиві зазначено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту проживання позивача з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки надані позивачем договори про участь у витратах на утримання будинку, про користування електричною енергією, надання послуг з централізованого водовідведення свідчать лише про наявність зобов`язальних відносин між померлим ОСОБА_3 та відповідними комунальними підприємствами, а позивач не є стороною вказаних правочинів, що свідчить про відсутність саме спільного ведення господарства, а з копій квитанцій на придбання майна та проведення оплати за користування комунальними послугами неможливо встановити хто саме проводив таку оплату та чи брала позивач участь в утриманні житлового приміщення, а надана довідка про спільну реєстрацію не підтверджує їх спільне фактичне проживання. Також зазначено, що позивачем не підтверджено відсутності зареєстрованого шлюбу за період з 2008 2020 років.

15 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи оригіналу Звіту про оцінку майна, копія якого була долучена до позовної заяви.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду; задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

14 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника позивача про долучення до матеріалів справи відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 06 квітня 2021 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник позивача підтримав її позицію.

Представник відповідача Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позиції щодо позовних вимог не висловила.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ст. 76 79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, 14 березня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції (м. Харків), в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, зроблено запис за № 221. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_4 , дружині ОСОБА_5 .

12 березня 2004 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Саутенко Н. В. 12 березня 2004 року. Згідно вказаного договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стали власниками зазначеної квартири по Ѕ частці кожний.

30 квітня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 410. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища: йому ОСОБА_4 , їй ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , про що 06 лютого 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 2001.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, яка складається з Ѕ (однієї другої) частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 32,5 кв. м, житлова площа 16,7 кв. м.

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

16 жовтня 2020 року постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що із поданих документів не простежуються родинні відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і таким чином відсутні підстави для закликання до спадкування за законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2003 року по 30 квітня 2008 року. За час перебування у шлюбі придбали квартиру АДРЕСА_1 , по Ѕ частці кожний.

Після розірвання шлюбу вони продовжували бути однією сім`єю, оскільки намірів фактичного припинення шлюбу не мали, а факт його розірвання був зумовлений необхідністю оформлення кредиту для купівлі автомобіля. На підтвердження подальшого спільного проживання однією сім`єю позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг (а. с. 31), чеками про купівлю побутової техніки, меблів, вхідних дверей, матеріалів необхідних для ремонтних робіт, сантехніки та побутових предметів тощо (а. с. 22 26).

Згідно договору про надання послуг з централізованого водовідведення № 34802 від 31 жовтня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу, кількість осіб, що користуються послугами зазначено 2, а саме: ОСОБА_3 (основний) та ОСОБА_1 (дружина) (а. с. 29).

З довідки КП «Жилкомсервіс» від 23 червня 2011 року № 57/113/6340 слідує, що вона видана ОСОБА_3 про те, що він та його дружина ОСОБА_1 дійсно зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 21).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 13 лютого 2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована за зазначеною адресою з 14 квітня 2004 року (а. с. 17, 35).

Відповідно до Договору-замовлення на організацію та проведення поховання та актів на ритуальні послуги, організацією поховання ОСОБА_3 займалася саме ОСОБА_1 (а. с. 13 15).

Згідно інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 06 квітня 2021 року за № 3134/22.1-10, актові записи про шлюб за період з 30 квітня 2008 року по 30 березня 2020 року складених на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виявлено (а. с. 148).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що його родина з родиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1 товаришували сім`ями близько 10 років. Вони були справжньою родиною, піклувалися один про одного. Під час спільного відпочинку, вони розповідали, що всі речі купують за спільні кошти. Називали себе «чоловік» та «дружина». Вони були подружжям, оскільки вели спільне господарство, спільно робили ремонт та купували необхідні для життя вжиткові речі. Також заначив, що ОСОБА_1 постійно піклувалася про здоров`я чоловіка, оскільки він хворів туберкульозом та періодично проходив лікування у спеціалізованих медичних закладах, а вона його провідувала, готувала їжу та вела господарство. На час смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що вона з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знайома приблизно з 2004 року, оскільки мешкали на одній сходовій клітці у під`їзді та бачилися як сусіди біля будинку та у під`їзді. Про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2008 року розірвали шлюб не знала, оскільки вони проживали разом до смерті ОСОБА_3 та поводилися, як справжнє подружжя (разом ходили до магазину, він допомагав підносити тяжкі пакунки з магазину тощо), вели спільне господарство. Вони разом робили ремонт, купували вхідні двері, бойлер. У сім`ї не було проблем, називали один одного «чоловік» та «дружина». На час смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що вона з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 товаришувала з 2004 року. Проживає через два будинки від них та 2, 3 рази на тиждень вона бачилась або з кимось із них або з ними обома. Називали себе «чоловік» та «дружина». Про їхнє офіційне розлучення та причини дізналася приблизно у 2015 році. Вони хотіли взяти кредит на автомобіль, проте так і не взяли. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були справжнім подружжям, оскільки вели спільне господарство, спільно робили ремонт та купували необхідні для життя вжиткові речі. Вона постійно опікувалася ним, а він нею, жили дружно. Вона допомагала йому справлятися з його хворобою. На час смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 постійно проживала з ним у їхній спільній квартирі.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем надано належні та допустимі письмові докази, які, підтверджують факт проживання позивача разом із ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що також підтверджено показаннями свідків, наданими в судовому засіданні та, як наслідок, обґрунтованість позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та необхідність їх задоволення.

Доводи відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються встановленими в цій справі обставинами, дослідженими доказами та показами свідків.

Судом також встановлено, що згідно спадкової справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою, ОСОБА_3 на праві власності належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці для прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталися, батьки ОСОБА_3 померли, інформації про наявність дітей у ОСОБА_3 , а також інших родичів, які б могли претендувати на спадщину, матеріали спадкової справи не містять, а судом не встановлено.

Відтак, факти викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно після померлого ОСОБА_3 є достовірними, підтверджені письмовими доказами та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, а тому сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що цей спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у цьому випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 4, 12, 76 81, 89, 258, 259, 263 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без шлюбу з 30 квітня 2008 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Харківська міська рада, , м. Харків, майдан Конституції, 7.

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 13 травня 2021 року.

Суддя М. В. Власенко