Номер провадження: 22-ц/813/4347/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Борисової Ніни Вадимівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Борисової Ніни Вадимівни, в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а саме з 2011 року по 2017 рік та просив визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Останній був людиною одинокою, ні дружини ні дітей не мав. Не маючи власної сім`ї ОСОБА_2 весь свій час присвячував позивачу, який на той час ще був дитиною. Подорослішавши позивач продовжував підтримувати зв`язок із ОСОБА_2 . В 2004 році позивач побачив, що ОСОБА_2 вже не може самостійно поратися по домогосподарству та потребує допомоги, у зв`язку з чим позивач забрав його в свою родину та на протязі 13 років опікувався за ОСОБА_2 до дня його смерті та в подальшому здійснив поховання. Викладені обставини стали підставою звернення до суду, оскільки позивач бажає прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 понад п`ять років з 2011 року по 2017 років, а саме до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання на 14-30 г. 18.05.2021 року будучи належним чином повідомленим представник Одеської міської ради подав заяву про неможливість бути присутнім через тривалу затримку часу проведення судового засідання з об`єктивних причин.

В судове засідання на 14-30 г. 18.05.2021 року будучи належним чином повідомленим представник ОСОБА_1 подав заяву про неможливість бути присутнім через тривалу затримку часу проведення судового засідання з об`єктивних причин і відкладення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Приморському районному суді м. Одеси.

Колегія суддів виходить з того, що затримка часу проведення судового засідання відбулась дійсно з об`єктивних причин. Проте виходячи з того, що представник ОСОБА_1 будучи адвокатом, тобто особою обізнаною про надмірну завантаженість суддів Одеського апеляційного суду визнав об`єктивність затримки часу розгляду справи в апеляційній інстанції (більше 2-х годин) і тому міг не бути присутнім в судовому засіданні лише з поважних причин і підтвердження таких причин відповідними документами. В якості причини відсутності в судовому засіданні і відкладення розгляду справи представник ОСОБА_1 зазначив про необхідність приймати участь в іншій судовій справі. Проте представник ОСОБА_1 не зазначив номер справи, час призначення, дату призначення тієї справи, інтереси кого він представляє, повноваження, що підтверджують представництво.

Виходячи з того, що представник ОСОБА_1 , визнавши затримку початку судового засідання з об`єктивних причин, не довів причин поважності своєї відсутності в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що представник Одеської міської ради також визнавши затримку початку судового засідання з об`єктивних причин, взагалі не вказав причину відсутності в судовому засіданні, у колегії суддів виходячи з розумності строку розгляду справи, відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, встановлюючи факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 понад п`ять років з 2011 року по 2017 років, а саме до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаючи ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії НОМЕР_1 , актовий запис №9432 від 12 вересня 2017 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно померлого. ОСОБА_2 заповіт складений не був, порядок спадкування за законом не змінювався, спадкоємці першої черги після смерті спадкодавця відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1/2018 до майна померлого ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , позивач по справі, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги до майна померлого ОСОБА_2 , 10 січня 2018 року звернувся до приватного нотаріусу Одеського міського округу Борисової Н.В. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу № 1/2018 та запропоновано надати документи, які підтверджують право на спадкування.

Факт про встановлення якого просить позивач має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Згідно копії спадкової справи № 1/2018 до майна померлого ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_1 як особа, яка вважає, що більше п`яти років проживав однією сім`єю із померлим ОСОБА_2 .

Інших спадкоємців за законом та/або за заповітом після смерті ОСОБА_2 матеріали спадкової справи не містять та судом не встановлено.

Так, факт проживання позивача в період з 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 однією сім`єю підтвердили допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_3 , яка зазначила, що ОСОБА_1 є її чоловіком з 2007 року, вони мають двох спільних дітей. Шлюб між ними не розірвано. З 2009-2010 року із чоловіком разом не проживають. З цього часу позивач став проживати з померлим ОСОБА_2 в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок також зазначає, що вона була знайома з померлим ОСОБА_2 з 2004 року. У нього не було сім`ї. Вона неодноразово приїжджала на вказану квартиру, для того щоб помиритися з чоловіком. Також зазначила, що позивач у вказаній квартирі міняв техніку, оплачував комунальні послуги, постійно знаходився разом із померлим ОСОБА_2 , доглядав його та оплачував лікування померлого, тобто вони проживали як одна сім`я. Позивач відносився до ОСОБА_2 як до батька.

У судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_4 , пояснив що з позивачем знайомий з 2001-2002 року. Через певний період часу познайомився з померлими ОСОБА_2 . Також зазначив, що мали плани з позивачем відкрити бізнес і постійно звертались до померлого ОСОБА_2 за порадою. Також зазначив, що позивач проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2 з 2010 року, оскільки у ОСОБА_1 були напружені відносини з дружиною. У позивача з ОСОБА_2 були добрі відносини. Позивач постійно турбувався за ОСОБА_2 , купував продукти, техніку, меблі, оплачував комунальні платежі. Позивач рано залишився без батьків. ОСОБА_2 був другом батька позивача та після смерті останнього замінив позивачу батька. З часом у ОСОБА_2 було діагностовано онкозахворювання. Лікуванням повністю займався позивач, а саме оплачував медичні послуги; купував лікарські препарати, продукти харчування. Після смерті ОСОБА_2 позивач займався організацією похорону.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 13,81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Таким чином, сам по собі факт перебування ОСОБА_1 з 30.11.2007 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , не є юридичною перешкодою для встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Так само та обставина, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою, також не може бути сама по собі достатньою підставою для підтвердження або спростування факту спільного проживання, оскільки норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини не вимагають наявності такого факту (Висновок Верховного Суду у постанові від 12.08.2019 року у справі № 521/16365/15).

Визначальним в даному випадку є доведення належними, допустимими і достатніми доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.І ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Тобто місце проживання особи не є тотожнім місцю її перебування, тобто того місця де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно з п. 3.22 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання разом зі спадкодавцем доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

На підтвердження проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як 5 років до часу відкриття спадщини, позивачем надано наступні документи та докази:

- копії 3-х фотокарток без чіткого відображення або зазначення часу (дата, рік), коли здійснена фотозйомка, осіб, які зображені на фотокартках та подій (події), які зафіксовані за допомогою фотозйомки (т. 1 а. с. 9);

- копії фіскальних чеків супермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «Копійка», датовані серпнем - вереснем 2017 року, копії фіскальних чеків аптечних установ, датовані вереснем 2017 року, копії на придбання сорочки та костюму датовані 12.09.2017 року (т.1 а. с. 15-24); копії заяви про підбір персоналу від 28.08.2017 року, копія договору про надання послуг з підбору персоналу (доглядальниці) від 12.08.2017 року № 299, копія цивільно-правового договору від 11.08.2017 року (т.1 а. с. 65-67; 74);

- медичні документи про обстеження та лікування ОСОБА_2 у клініках міста Одеси, які датовані серпнем-вереснем 2016 року та серпнем - вереснем 2017 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 12.09.2017 року, згідно з яким ОСОБА_2 1936 року народження помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 9432 (т.1 а.с. 10);

- витяг з державного реєстру актів цивільного стану про смерть ОСОБА_2 виданий Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області на запит ОСОБА_6 для отримання допомоги на поховання (т.1 а.с.11);

- лікарське свідоцтво про смерть № 3000 від 11 вересня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вдома за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12, 13);

- квитанція до прибуткового касового ордеру № 658 від 13.09.2017 року про оплату приватному підприємцю 23 035 грн. згідно договору замовлення без номера та дати.

Проте надані позивачем документи перелічені вище, достатньо і достовірно не підтверджують факт позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до дня відкриття спадщини (з вересня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Натомість за клопотанням Одеської міської ради судом витребувані довідка ОСББ «Філатова 60» згідно з якою ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 174).

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про призначення субсидії до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій він будучи попередженим про правові наслідки надання недостовірної інформації, зазначив, що проживає один і потребує субсидії, додавши до цієї заяви необхідні документи на підтвердження повідомлених ним відомостей. На обліку в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач субсидії, ОСОБА_2 перебував з 01.12.2015 року до 01.09.2017 року (т.1 а. с. 165-184).

Зі змісту даних доказів не вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 протягом останніх 5 років, що передували відкриттю спадщини, проживав однією сім`єю разом з позивачем ОСОБА_1 (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків).

Фактично факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх 5 років, що передували відкриттю спадщини, підтвердили лише допитані в судовому засіданні 2 свідки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Проте суд першої інстанції зібравши наведені докази належної та об`єктивної оцінки в сукупності їм не надав і набув помилкового висновку про доведеність позивачем факт проживання ним однією сім`єю зі спадкодавцем протягом не менше 5 років до відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає, що показання свідків та 3 спільні фотографії позивача зі спадкодавцем, не можуть свідчити про факт проживання ними однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) протягом не менше 5 років до відкриття спадщини та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Схожі по суті висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.

Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до відкриття спадщини позивачем не надано, у суду відсутні підстави для визнання такого факту доведеним.

Відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю унеможливлює визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 , оскільки ці вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги - без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Одеською міською радою за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн. дана сума на користь Одеської міської ради підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Борисової Ніни Вадимівни про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 04.06.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк