ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1640/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/904/17 Категорія: 301030000 Льон О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ::

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи Регіональний Сервісний Центр в м. Києві МВС України, приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Київської області Копейчиков І.В.;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Губський Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Руслана Вікторовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Льон О.М. у залі № 3 Канівського міськрайонного суду Черкаської області 12.12.2019 року о 16 год. 05 хв., повний текст рішення складений 20.12.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Регіональний Сервісний Центр в м. Києві МВС України, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І. В. про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля.

Позовна заява обгрунтовується тим, що ОСОБА_1 з 19 листопада 2013 року є власником автомобіля Volkswagen Caddy, який був зареєстрований за нею у встановленому законом порядку. Разом з тим, 21 червня 2014 року невстановлені особи незаконно заволоділи вищезазначеним автомобілем та правовстановлюючими документами на нього, у зв`язку з чим 18 липня…2014 року було порушено кримінальне провадження.

Позивач ОСОБА_1 зазначає у позові, що вона не уповноважувала жодних осіб на продаж та вчинення будь-яких інших дій щодо спірного автомобіля чи документів на нього.

Однак, 23 лютого 2016 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І.В. посвідчив довіреність, згідно тексту якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися автомобілем Volkswagen Caddy, з правом передоручення. За довіреністю на ім`я ОСОБА_3 проведено перереєстрацію автомобіля Volkswagen Caddy та видано 05 березня 2016 року дублікат свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля. При цьому, власник та номерний знак автомобіля не змінювалися.

У подальшому, (05 березня 2016 року) ОСОБА_4 видав довіреність

(з правом продажу спірного автомобіля) ОСОБА_5 . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Гришаєвою І. В.

На підставі вищезазначеної довіреності ОСОБА_5 , діючи ніби то від імені та в інтересах позивача, 06 березня 2016 року продав спірний автомобіль ОСОБА_2 за 20 000 грн. На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 06 березня 2016 року автомобіль Volkswagen Caddy зареєстрований за ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу укладено з порушенням публічного порядку, передбаченого статтею 228 ЦК України, тому такий договір є нікчемним.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити нікчемність договору купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Caddy, укладеного 06 березня 2016 року між ОСОБА_5 , який діяв за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І. В. 05 березня 2016 року, виданою ОСОБА_3 , діючим на підставі довіреності, посвідченої 23 лютого 2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І. В., та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Volkswagen Caddy; скасувати перереєстрацію автомобіля Volkswagen Caddy, проведену Територіальним сервісним центром № 8046 міста Києва 06 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_2 з видачею номерних знаків НОМЕР_1 ; поновити реєстрацію автомобіля Volkswagen Caddy на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в особі адвоката Губського Р.В. представника ОСОБА_1 оскаржено рішення суду в апеляційному порядку, подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що докази, які не було взято до уваги судом, подано у строк визначений судом, крім того, позивачем було обґрунтовано об`єктивну неможливість їх подання, та чому їх подання здійснено саме в тому чи іншому судовому засіданні.

Скаржник вказує, що як вбачається із технічного запису судового засідання від 12 грудня 2019 року, після визнання відповідачем позову жодної ухвали суд не постановляв. Судове засідання закінчилося виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Разом з тим, в ЄДРСР міститься ухвала від 12 грудня 2019 року про відмову у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_6 даного позову, яку ніби то виніс суд під час розгляду справи.

Скаржник посилається на п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де вказано, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України. Такими є правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, правочини щодо відчуження викраденого майна.

В апеляційній скарзі зазначається, що, враховуючи висновки, викладені в постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 Великої Палати Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції, суд повинен був зробити у мотивувальній частині відповідний висновок про нікчемність спірного договору купівлі-продажу, у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту нікчемності договору відмовити як неналежний спосіб захисту, а інші позовні вимоги (скасування та поновлення реєстрації, визнання права власності) задовольнити, як належні способи захисту та скасування наслідків нікчемності правочину.

Представник ОСОБА_1 адвокат Губський Р.В. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги, а саме:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору;

- скасувати перереєстрацію автомобілю марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06 березня 2016 року, на ім`я ОСОБА_2 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 ;

- поновити реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, на ім`я ОСОБА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року залишено без змін.

В подальшому, не погоджуючись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року та постановою Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 , оскаржила вказані рішення в касаційному порядку, подавши касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Губський Руслан Вікторович задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного від 27 лютого 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Нерушак Л.В., членів колегії Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Руслана Вікторовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи: Регіональний Сервісний Центр в м. Києві МВС України, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля - прийнято до свого провадження, а розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 06 жовтня 2021 року о 16 год.

Як вбачається із апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Губський Р.В. рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині незадоволення вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Під час розгляду апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Р.В. Губський в судовому засіданні уточнив вимоги апеляційної скарги та просив лише скасувати перереєстрацію автомобілю марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06 березня 2016 року, на ім`я ОСОБА_2 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 .; поновити реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, на ім`я ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, який з?явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про

встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля, суд першої інстанції мотивував тим, що як на правову підставу встановлення нікчемності договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 06.03.2016 року між ОСОБА_5 , який діяв від імені позивача за довіреністю, та ОСОБА_2 , представник позивача посилається на ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Однак з аналізу зазначеної норми, вбачається, що договір може бути визнаний нікчемним лише за умови одночасної наявності таких підстав: умислу сторін (сторони) договору на досягнення незаконного результату та суперечність змісту договору публічно-правовим актам держави. Разом з тим, в матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б доводили наявність у відповідача умислу на досягнення незаконного результату під час укладення договору, позовні вимоги ні до ОСОБА_3 , ні до ОСОБА_5 не пред`являлися, та останні не залучалися до участі у справі.

Щодо суперечності змісту правочину публічно-правовим актам держави, то об`єктивна ознака такого правочину повинна вказувати на його суперечності публічно-правовим актам держави (Конституції України, валютного, митного, податкового, антимонопольного законодавства тощо), які визначають основи державного ладу, політичної системи, економічної безпеки держави.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Губським Р.В. не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість вимог позивача до ОСОБА_2 в частині встановлення нікчемності договору купівлі-продажу з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України, а тому у задоволенні даної вимоги відмовлено.

Щодо інших вимог позивача, які є похідними, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Суд першої інстанції у рішенні вказав, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно витягу з кримінального провадження Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України 18 липня 2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що 21 червня 2014 року у м. Слов`янську, Донецької області невстановлені особи незаконно заволоділи автомобілем Volkswagen Caddy, який належить ОСОБА_9 , чим спричинили останній матеріальну шкоду.

23 лютого 2016 року приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І. В. посвідчив довіреність, згідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися автомобілем Volkswagen Caddy.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 23 лютого 2011 року Слов`янським міським відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

При посвідченні довіреності від 23 лютого 2016 року приватний нотаріус Копейчиков І. В. встановив особу довірителя за іншим паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 05 лютого 2006 року Слов`янським міським відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Відповідно даних довідки Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» ОСОБА_1 , 23 лютого 2016 року з 08:30 до 16 год. (під час посвідчення вищевказаної довіреності) знаходилася на робочому місці факультету спеціальної освіти.

На підставі зазначеної вище довіреності 05 березня 2016 року зареєстровано дублікат свідоцтва на автомобіль САТ554565 від 03 грудня 2013 року ( НОМЕР_5 ), у якому зазначено, що власником спірного автомобіля Volkswagen Caddy є ОСОБА_1

5 березня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І.В. посвідчила довіреність, згідно до якої ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 , уповноважив ОСОБА_5 керувати та розпоряджатися належним ОСОБА_1 автомобілем Volkswagen Caddy, зокрема, надав право: подавати заяви від імені ОСОБА_1 , одержувати довідки, знімати і ставити на облік в органах Державної автомобільної інспекції спірний автомобіль, продати його.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу від 06 березня 2016 року ОСОБА_5 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , продав, а ОСОБА_2 купив автомобіль Volkswagen Caddy.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу за заявою ОСОБА_2 від 06 березня 2016 року спірний автомобіль перереєстровано у Територіальному сервісному центрі № 8046 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, після чого відповідач отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та номерні знаки універсальні (авто) НОМЕР_1 , що також підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу.

Відповідно даних інформаційної довідки Регіонального сервісного центру

в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України станом на 05 березня 2016 року та 06 березня 2016 року будь-які обмеження на автомобіль Volkswagen Caddy не значилися.

Згідно з повідомленням Центру № 1443 Міністерства внутрішніх справ України від 14 лютого 2017 року на автомобіль Volkswagen Caddy, власником якого є ОСОБА_2 , накладено обтяження: арешт та (або) заборона на відчуження, датою занесення операції на автоматизований облік є 14 лютого 2017 року.

За результатами перевірки з підсистеми Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, виконаної 05 жовтня 2017 року, на спірний автомобіль Volkswagen Caddy накладено обтяження: арешт та (або) заборона на відчуження.

Відповідно до повідомлення Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21 серпня 2019 року слідчий відділ проводить досудове слідство по кримінальному провадженню від 18 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України. На даний час проводиться досудове розслідування та тривають оперативно-розшукові заходи.

Працівники правоохоронних органів вилучили спірний автомобіль

у ОСОБА_2 та повернули його законному власнику ОСОБА_9 . У в картці угону України 03 березня 2017 року зроблено відмітку про зняття з обліку вищевказаного автомобіля Volkswagen Caddy.

Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначено у частині 1 статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що ОСОБА_1 у цій справі фактично намагається поновити свої права на користування та розпорядження своїм майном автомобілем Volkswagen Caddy, який був викрадений у неї невстановленими особами та за підробленими довіреностями був відчужений на користь відповідача, за яким і зареєстроване це майно на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом автомобіль Volkswagen Caddy було повернуто позивачу ОСОБА_1 та він знаходиться у неї в наявності, однак титульним володільцем є відповідач ОСОБА_2 .

Так, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, (далі Порядок № 1388) які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня

2019 року у справі № 760/10691/18 (провадження № 61-8593св19).

Згідно з Порядком № 1200, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машин з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму згідно статті 655 ЦК України.

Отже, врахувавши обставини справи та вищезазначені норми права, колегія суддів апеляційного суду вважає встановленим, що у позивача було відсутнє волевиявлення на відчуження спірного автомобіля, який перед укладенням договору-купівлі продажу було викрадено у його законного власника.

Так, згідно з пунктом 35 Порядку № 1388 визначено, що підставою для перереєстрації транспортного засобу, є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку.

Пунктом 40 Порядку № 1388 визначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується, зокрема, на підставі рішення суду.

Тлумачення наведених норм права дозволяє дійти висновку, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення про реєстрацію права власності на автомобіль, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено таку реєстрацію, про скасування державної реєстрації прав.

Отже, слід дійти висновку, що нормами матеріального права передбачено можливість реєстрації (перереєстрації) спірного автомобіля за позивачем ОСОБА_1 на підставі рішення суду.

Таким чином, скасування перереєстрації спірного автомобіля з відповідача та поновлення реєстрації зазначеного автомобіля на позивача є належним та ефективним способом захисту права власності останньої. З огляду на зазначене, а також на те, що спірний автомобіль фактично знаходиться у позивача ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для його витребування у ОСОБА_2 за таких обставин.

Як вже зазначалося раніше судом апеляційної інстанції, працівники правоохоронних органів вилучили спірний автомобіль у ОСОБА_2 та повернули його законному власнику ОСОБА_9 .

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд приймає до уваги і ефективність способу захисту з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому, виконання своїх зобов`язань.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня

2021 року у справі № 204/3503/19 (провадження № 61-2162св21).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК україни.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, слід виходити з ретельного дослідження доказів. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю слід з`ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин згідно ст. 245 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі

№ 6-619цс15 наведено правовий висновок про те, що, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю суду слід з`ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що оскільки автомобіль було викрадено у позивача у 2014 році, то після цієї події ОСОБА_1 довіреність з правом керування та розпорядження своїм автомобілем не могла видати. Крім того, у дату посвідчення довіреності, а саме 23.02.2016 року, позивач знаходилася у м. Слов`янськ Донецької області на своєму робочому місці, що підтверджується довідкою ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет».

Отже, ОСОБА_1 не мала наміру відчужувати належний їй на праві власності автомобіль, повноваженнями щодо його відчуження нікого не наділяла, дії зазначених у довіреностях у якості «повірених» осіб не відповідали волі позивача, остання не схвалила в подальшому вчинений від її імені правочин ( договір купівлі-продажу автомобіля).

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2018 року у справі № 619/3041/17, (провадження № 61-11553св18), від 16 червня 2021 року у справі № 672/1389/18 (провадження № 61-7175св20).

Отже, враховуючи вищезазначені норми права, спірні правочини щодо відчуження викраденого майна є такими, що порушують публічний порядок, оскільки зазначене майно було викрадено, а правочин що відчуження автомобіля Volkswagen Caddy за підробленою довіреністю умисно укладено з метою позбавлення законного власника права власності на цей автомобіль, на що суд першої інстанції уваги не звернув не надав належної правової оцінки даному факту, що призвело до прийняття неправомірного рішення суду, яке підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, які не підлягають застосуванню.

При цьому, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто, якщо цей правочин є нікчемним, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що нікчемний правочин не може визнаватися недійсним, так як він є нікчемним в силу закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, беручи до уваги той факт, що у позивача спірний автомобіль був викрадений, що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи, а потім відчужений всупереч її волі, то ці обставини свідчать про те, що дії осіб, які у такий спосіб заволоділи належним позивачу автомобілем, спрямовані на порушення її конституційних прав щодо позбавлення належного їй майна.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що є наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача в частиніскасування перереєстрації автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06 березня 2016 року, на ім`я ОСОБА_2 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 ., та поновлення реєстрації автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування перереєстрації та поновлення реєстрації автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску,

та ухвалення нового судового рішення в даній частині про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: скасувати перереєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06 березня 2016 року, на ім`я ОСОБА_2 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 . Поновити реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, на ім`я ОСОБА_1 .

В решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Руслана Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Регіональний Сервісний Центр в м. Києві МВС України, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування перереєстрації та поновлення реєстрації автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати перереєстрацію автомобілю марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06 березня 2016 року, на ім`я ОСОБА_2 , з видачею номерних знаків НОМЕР_1 .

Поновити реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов НОМЕР_2 , 2011 року випуску, сірого кольору, на ім`я ОСОБА_1 .

В решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 24.11. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко