Справа № 191/2655/20
Провадження № 2/191/910/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа : Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Богданов О.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа : Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача зазначив, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт ВДВС Новомосковського МРУЮ згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення, заборони на його відчуження (серія та номер : ВП 47244699, видана 17.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ Резніченко А.О.) та державним реєстратором Новомосковського МРУЮ Співак С.Г. внесено 06.05.2015. 16:35:13 відповідний запис на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21132654.

Позивач 05.12.2018 року звернувся до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровської області із заявою про зняття арешту з майна позивача. Листом від 21.12.2018 року відповідач відмовився зняти арешт та повідомив, що правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна та внесення відповідних змін до відповідних державних реєстрів відсутні. Вказаний арешт накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка прийнята 17.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ Резніченко А.О., при примусовому виконанні виконавчого листа №183/6172/14, який виданий 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 45102,33 грн.

Постановою ВДВС Новомосковського МРУЮ від 23.09.2015 року вказане виконавче провадження закінчено, виконавчий лист направлено до ВДВС Синельниковського МРУЮ.

Згідно з листом Синельниковського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20.07.2017 року №10234 виконавчий лист від 29.01.2015 року №183/6172/14 не надходив, був втрачений при поштовій пересилці.

Згідно з листом Новомосковського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20.07.2017 року №2124 виконавчий лист від 29.01.2015 року №183/6172/14 на виконанні не перебуває, був втрачений при поштовій пересилці.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа від 29.01.2015 року №183/6172/14 відмовлено.

Таким чином, виконавчий документ, на підставі якого накладено вищевказаний арешт, не знаходиться на виконанні в жодному органі державної виконавчої служби.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час повернення виконавчого документа) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За приписами ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час повернення виконавчого документа), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенцям суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч.2 ст.50 вказаного Закону визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майко боржника.

Під час закінчення виконавчого провадження дані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» виконані не були, у зв`язку із чим тривалий час питання про зняття арешту не вирішено, що призводить до порушення прав позивача як власника майна.

Крім того, при внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ про державну реєстрацію обтяжень ВДВС Новомосковського МРУЮ зазначено: «опис предмета обтяження - все нерухоме майно» позивача без визначення та переліку цього майна.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №142156154 від 22.10.2018 року позивачу належить 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Представник позивача зазначив, що порушуються права позивача, оскільки він не може розпоряджатись належним йому майном за наявності арешту при відсутності для арешту правових підстав.

У зв`язку з цим, просить зняти арешт з всього належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений постановою від 17.04.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47244699, яка прийнята державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Резніченком Арсеном Олександровичем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В матеріалах позовної заяви міститься відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Так, Новомосковський міський відділ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області позивачу повідомив, що причиною накладення арешту є виконавче провадження, в одному стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк». Також, позивач зазначає, що Новомосковський МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області повідомив, що виконавчі провадження відносно позивача, як боржника по кредиту, завершені, проте доказів стосовно погашення заборгованості перед банком не надано. У позивача існує заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 45102,33 грн., про що було видано виконавчий лист № 183/6172/14 від 29.01.2015 року, на підставі чого було відкрите виконавче провадження. Оскільки на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк» має претензії щодо стягнення заборгованості з позивача, тому вважають безпідставними позовні вимоги, заявлені до АТ КБ «ПриватБанк».

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

08.04.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Відділу ДВС Новомосковського МРУЮ була надіслана заява про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа № 2/183/3798/14, який набрав чинності 23.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до укладеного договору заборгованість за кредитним договором в сумі 3314,94 дол. США, що у перерахунку за офіційним курсом НБУ складає 45102,33 грн.. Крім того, просили накласти арешт на все майно боржника для забезпечення повного, своєчасного та реального виконання виконавчого листа.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Резніченко А.О. від 17.04.2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 183/6172/14, виданого 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45102,33 грн.., накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 45102,33 грн., а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 ..

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 22.10.2018 року, 06.05.2015 року державним реєстратором Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Співак С.Г. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер : ВП47244699, виданої 17.04.2015 року державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ Резніченко А.О. було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 . Також, в графі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» зазначено, що Відділом ДВС Синельниківського МРУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер : 45291221, виданої 19.11.2014 року державним виконавцем ВДВС Синельниківського МРУЮ Жук Я.В. було накладено арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

На адресу Новомосковського МРВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Богдановим О.І. була надіслана заява про зняття арешту з майна, належного ОСОБА_1 яка була прийнята 05.12.2018 року Відділом ДВС.

21.12.2018 року за вих. № 1326-27/68977 Новомосковським МРВ ДВС на адресу ОСОБА_2 була надана відповідь, згідно якої : «ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» чітко визначені підстави скасування арешту з майна боржника, з огляду яких відсутні правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна та внесення відповідних змін до Державного реєстру обтяжень об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна».

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Резніченко А.О. від 23.09.2015 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 183/6172/14, виданого 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45102,33 грн., у зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що є підвідомчою територією ВДВС Синельниківського МРУЮ.

Згідно копії листа Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 10234 від 20.07.2017 року, надісланого на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», останніми повідомлялось, що виконавчий лист № 183/6172/14, виданий 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45102,33 грн., який 23.09.2015 року державним виконавцем Новомосковського Відділу ДВС був направлений на адресу Синельниківського МРВ ДВС, до теперішнього часу не надходив, він був втрачений при поштовій пересилці.

20.07.2018 року на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» Новомосковським МРВ ДВС була надана відповідь, згідно якої виконавчий лист № 183/6172/14, виданий 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45102,33 грн. на виконанні у Новомосковському Відділі ДВС не перебуває, він був втрачений при поштовій пересилці.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа було відмовлено у зв`язку з тим, що встановлений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчений.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року

№ 606-XIV ( чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 вищезазначеного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом : винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника,

що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частинами 1,2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час накладення арешту) передбачено, що в иконавче провадження підлягає закінченню у разі : визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про

відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного

виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий

документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого

відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому

частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання

заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини

першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Статтею 50 вищезазначеного Закону визначені наслідки завершення виконавчого провадження. Так, ч.1 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім

випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як було встановлено в судовому засіданні, підставою обтяження майна позивача є постанова державного виконавця Відділу ДВС Новомосковського МРУЮ, яка була винесена в рамках виконавчого провадження ВП 47244699 по примусовому виконанню виконавчого документу № 183/6172/14, виданого 29.01.2015 року Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45102,33 грн., в якому позивач є боржником. Крім того, заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 45102,33 грн. позивачем станом на сьогоднішній день не погашена, що не заперечувалось представником АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України або в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому посилання позивача в позовній заяві на статтю 41 Конституції України, ст.ст. 319,321, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Саме таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 22.04.2020 року у справі №544/394/18.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК).

Згідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вище наведеного, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, про необхідність відмови в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, тому не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, ст. 16 ЦК України, ст.ст.1,11,49,50,57, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.5,11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81,89,141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа : Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Твердохліб