Провадження № 22-ц/802/659/21 Категорія: 55 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЦНТП-Плюс», про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та заборону їх вчинення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що на початку травня 2020 року відповідачами самовільно встановлено огорожу на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності і знаходиться у проїзді до будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 .

При цьому твердження відповідачів, що вказана земельна ділянка належить їм на праві власності не відповідають дійсності, та згідно кадастрового плану така земельна ділянка завжди перебувала в загальному користуванні мешканців сусідніх будинків.

Листом від 06 лютого 2020 року виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив, що питання передачі у приватну власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 знято з порядку денного, а листом від 22 липня 2020 року виконавчий комітет Луцької міської ради повідомив, що громадянина ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне встановлення огорожі.

Протиправними діями відповідачів йому завдано і моральну шкоду.

З урахуванням наведеного просив визнати протиправними дії відповідачів щодо самовільного встановлення ними огорожі, що знаходиться у проїзді до будинків АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідачів демонтувати встановлену огорожу; заборонити відповідачам подальше встановлення огорожі у проїзді до будинків АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідачів на його користь солідарно 10000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з позивача витрати за надання професійної правничої допомоги.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Відповідачі та їх представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судові повістки третім особам вважаються врученими на підставі п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України.

Заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_4 , а відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду і зазначеним позовом ОСОБА_1 вказував про протиправність дій відповідачів, наслідком яких є порушення його прав та завдання йому моральної шкоди.

Протиправність дій відповідачів, на думку позивача, полягає у встановленні огорожі на земельній ділянці, чим обмежено безперешкодний доступ до суміжних земельних ділянок, зокрема, до будинків АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .

Разом із тим, постановою Волинського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі №161/19713/19 (а.с.187-191) встановлено, що ОСОБА_1 не є суміжним землекористувачем чи землевласником із відповідачами, а також йому на праві власності не належать жиле приміщення, у якому він проживає по АДРЕСА_5 .

Зазначене підтвердив сам позивач і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, підтвердив, що спірна земельна ділянка це не єдиний прохід з жилого приміщення, де він проживає, оскільки наявний вільний вихід на інші вулиці.

З урахуванням наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів внаслідок встановлення відповідачами огорожі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивної оцінки позивачем фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України понесені відповідачами та документально підтверджені витрати за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню позивачем по 1000 грн. кожному.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1000 (одній тисячі) грн. кожному понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді