Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1748/16-ц

Провадження № 2/943/41/2021

27 квітня 2021 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Коса І.Б.,

секретаря судового засідання - Дутки С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги (заява представника позивача від 03.12.2018), просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість за договором позики на загальну суму 3 305 278,81 грн., у тому числі суму основного боргу (позики) в розмірі 1 543 571,62 грн., трьох процентів річних в сумі 142 346,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 619 360,34 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що 19 грудня 2013 року в місті Києві між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. Також поручителем за вказаним договором виступив інший відповідач ОСОБА_3 . Згідно умов цього договору ОСОБА_2 отримав у якості боргу від позивача грошові кошти в сумі 621 000,00 грн., що еквівалентно 75 000 доларів США, без сплати процентів, які зобов`язався повністю повернути позивачу не пізніше до 27 січня 2014 року. Проте, у вказаний термін відповідач своїх зобов`язань за вищевказаним договором позики у повному обсязі не виконав, частково погасивши всього 419 500,00 грн., що еквівалентно 17 773,03 доларів США. Відтак, у зв`язку із наявністю непогашених відповідачами зобов`язань за укладеним договором, позивач звернувся до суду із указаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Згідно пртоколу автоматизовоного розподілу, матеріали вказаної цивільної справи передані на розгляд судді Мельника С.Р., який після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 23.02.2017 року відкрив провадження у справі.

Ухвалою судді від 17.03.2020 року, після заміни складу суду в зв`язку зі звільненням у відставку судді Буського районного суду Львівської області Мельника С.Р., вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін.

Відповідно до ухвали від 01.10.2020 року закрито підговче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Москва Ю.О., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, а від представника позивача надійшло клопотання про підтримання позову із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.12.2018 року в повному обсязі, який просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час і місце судового розгляду даної справи. У матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти цивільного позову, в яких він просить частково відмовити в заявленому позові, оскільки ним періодично погашається вищевказана заборгованість перед позивачем, загалом погашено 343 200,00 грн. згідно банківських квитанцій та 8000 доларів США він передав позивачу 30 січня 2014 року в місті Києві у присутності поручителя ОСОБА_3 і свідка ОСОБА_4 . Також відповідач не погоджується іх нарахуваннями трьох процентів річних та інфляційних втрат, ураховуючи вищевказані платежі, вважаючи, що він не ухиляється від виконання взятих зобов`язань та 202 разів погашав борг.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Барабаш О.В., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, а від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову заперечує. У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. При цьому представник відповідача покликається на те, що позовна заява не містить обгрунтування позовних вимог саме до відповідача ОСОБА_3 , не надано суду будь-якого доказу про нявність укладеного між ним і позивачем договору, жодних договорів поруки між ними не було. Натомість, зазначення ОСОБА_3 у розписці ОСОБА_2 про те, що «я є поручителем за даною розпискою» не може свідчити про виникнення правовідносин поруки без укладення письмового договору. Відтак, просить відмовити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено письмовий договір позики, в силу пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальника 621 000,00 грн., що еквівалентно 75 000 доларів США, які позичальник зобов`язується повернути не пізніше 27 січня 2014 року. За бажанням позичальника вказана сума може бути повернута достроково або частинами, але не пізніше вказаного строку. Цей договір позики є безпроцентним. На підтвердження отримання від позикодавця коштів позичальник надає йому розписку в їх отриманні.

Як вбачається із наданої позивачем розписки від 19.12.2013 року, що відповідач фактично отримав у позивача в якості позики суму грошових коштів у розмірі 621 000,00 грн., що еквівалентно 75 000 доларів США.

Також зі змісту указаних документів (договору позики та розписки) вбачається, що він підписаний відповідачем ОСОБА_3 , який зазначив, що являється поручителем по даній розписці.

Проте, у встановлений за домовленістю сторонами строк відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу суми позики, що визнається учасниками справи ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) і не оспорюється ОСОБА_3 , а тому дані обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Разом із тим, як вбачається із долученого представником позивача останнього розрахунку заборгованості станом на 15.02.2021 року (не спростованого відповідачем ОСОБА_2 ), що загальна сума погашеного відповідачем боргу в даний час становить 736 200,00 грн., що еквівалентно 29 661,49 доларів США, а відтак до стягнення підлягає сума основного боргу, що еквівалентна несплаченій різниці в розмірі 45 338,51 доларів США (75000 - 29661,49).

Згідно частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України підтвердженням укладення договору позики та його умов може слугувати розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки, передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

За змістом статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК).

Згідно пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Виходячи із викладеного, судом безспірно встановлено, що на підставі розписки відповідача ОСОБА_2 від 19.12.2013, останній отримав у позивача позику в сумі 621 000 грн., що еквівалентно 75 000 доларів США. Відтак сторони у договорі позики визначили предметом позики грошовий еквівалент в іноземній валюті (75000 доларів США), що не заборонено чинним законодавством, ураховуючи положення ст.ст. 1046, 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, зважаючи на вимоги позивача та його представника про повернення йому боргу саме із розрахунку валютного договірного зобов`язання з її перерахунком у гривні, суд вважає, що до стягнення із відповідача підлягає еквівалент суми боргу 45 338,51 доларів США, із переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення судового рішення у цій справі, тобто станом на 27 квітня 2021 року.

Наведене обгрунтування відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 303/5407/15-ц, яка міститься висновок про те, що хоча позивач у позовній заяві і просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 6 липня 2011 року у сумі 5 тис. доларів США, що еквівалентно 39 861 грн, проте апеляційний суд залишив поза увагою, що позов подано у серпні 2011 року, а апеляційним судом ухвалено рішення в січні 2016 року, тому станом на час ухвалення цього рішення не може бути сума боргу 5 тис. доларів США еквівалентною 39 861 грн, враховуючи значний проміжок часу між зверненням позивача до суду з позовом та ухваленням апеляційним судом рішення, динаміку зростання курсу іноземних валют по відношенню до національної валюти України.

Крім того, у правовому висновку в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №296/10217/15-ц зазначено, оскільки позивачка передала аванс у розмірі 320 тисяч грн, що еквівалентно 40 тисяч доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 31 серпня 2015 року, еквівалентна 40 тисяч доларів США, становила 1 млн 016 тисяч 899 грн. 20 коп.

Вищевказані висновки Верховного Суду є обов`язковими для врахування судом до спірних правовідносин у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 27.04.2021 року (день ухвалення судового рішення) 1 долар США дорівнює 27,8558 грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача у позику в сумі 621 000 грн., що еквівалентно 75 000 доларів США, частину з яких відповідач повернув позивачу в сумі 736 200 грн. (еквівалентно 29661,49 доларів США), що визнається стороною позивача (розрахунок боргу в заяві представника позивача від 15.02.2021, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільнене від доказування), офіційний курс гривні до долара США істотно змінювся за тривалий період несвоєчасно виконуваних відповідачем грошових зобов`язань (у період із 28.01.2014 до 27.04.2021), а тому суд вважає, що вимога в чатині стягнення з відповідача основного боргу підлягає до часткового задоволення на залишок суми заборгованості у розмірі 45 338,51 доларів США.

Відтак, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу у розмірі 45 338,51 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день платежу (ухвалення судового рішення) 1 262 940,47 грн.

Приписами статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 142 346,85 грн. за період: 28.01.2014 - 23.02.2017, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики від 19.12.2013 року, що ніким не оспорюється. Натомість наданий представником позивача розрахунок трьох процентів річних у розмірі 266 923,02 грн. від 15.02.2021 року не може бути взято до уваги, оскільки зазначений розмір процентів долучений всупереч п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України після закінчення підготовчого засідання (01.10.2020), перевищує вищевказану суму розрахунку процентів (142 346,85 грн.), яка подана з дотриманням вимог процесуального закону. Крім того, представником позивача у поданому клопотанні від 27.04.2021 року заявлений позов стороною позивача підтримано з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.12.2018 року.

Що стосується вимоги позивача у заяві про уточнення позовних вимог від 03.12.2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1 619 360,34 грн., на думку суду, заявлена вимога до задоволення не підлягає, виходячи із натупного.

Зокрема, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року (справа №296/10217/15-ц), що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Отже висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності стягнення на користь особи інфляційних нарахувань з урахуванням їх правової природи є помилковими, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування судом апеляційної інстанції еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США.

Крім того, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги до відповідача ОСОБА_3 не грунтуються на нормах права, оскільки договір поруки має бути укладений у письмовій формі, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним в силу частини другої статті 547 ЦК України. Оскільки спірна розписка ОСОБА_2 від 19.12.2013 року не містить істотних умов договору поруки, зокрема, предмета договору та інших умов, що визначені законом і є необхідними для договору поруки, а тому вказаний позивачем договір позики не може одночасно вважатись порукою, виходячи лише із того, що відповідачем ОСОБА_3 значено, що «він являється поручителем за вказаною розпискою», а тому підстави для задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_3 є безпідставними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №128/4543/15-ц спірна розписка не містить істотних умов договору поруки, зокрема, предмета договору та інших умов, що визначені законом і є необхідними для договору поруки, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що указаний позивачем договір поруки є недійсним в силу закону (нікчемним), у зв`язку із чим зобов`язання щодо поруки між учасниками даної справи не виникли, а позов задоволенню не підлягає. Доводи касаційної скарги про те, що відповідач власноруч у спірній розписці вказав, що він згоден з боргом і виступає гарантом його повернення, що свідчить про належним чином оформлену згоду сторін щодо істотних умов договору поруки зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, а також власного тлумачення обставин, що виникли між учасниками справи.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість відповідно до договору позики від 19.12.2013 року в розмірі 1 262 940,47 грн. боргу та три проценти річних у сумі 142 346,85 грн., а всього слід стягнути з відповідача на користь позивача забогованість у сумі 1 405 287,32 грн.

Окрім цього, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути сплачений останнім при поданні цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 6890,00 грн., що відповідає процесуальним приписам частини першої та пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 43, 49, 76-80, 81, 82, 89, 141, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1 405 287,32 грн. (один мільйон чотириста п`ять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 32 копійки) та 6890,00 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Москва Юлія Орестівна (81126, Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул. Озерна, 14).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник відповідача: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник відповідача: адвокат Барабаш Олексій Володимирович (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41, оф. 34).

Повний текст судового рішення виготовлено: 06.05.2021 року.

Суддя: І. Б. Кос