Справа № 309/4031/21
Провадження № 2/309/934/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

з участю секретаря судового засідання Гуржій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на майно колишнього колгоспного двору, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Позивач на момент смерті батька був зареєстрований та проживав разом з померлим батьком у будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою Кривським старостинським округом.

Право власності на житловий будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був батько позивача ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1989 року, виданого виконкомом Хустської районної ради народних депутатів на підставі рішення №30 від 08.02.1989 року.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого та той час законодавства як власність колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, який був головою колгоспного двору.

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька, проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 , однак не може оформити на нього право власності.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок колгоспного двору мало бути переоформлене на фізичних осіб членів колгоспного двору, оскільки колгоспні двори припинили своє існування у зв`язку з прийняттям Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 року.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР 1963 р., яка діяла до 16.12.1993 р., колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.123 ч.2 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівних часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, був введений в дію Закон України « Про власність», а тому ОСОБА_2 станом на 15.04.1991 року належало право власності на майно у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив права на частку в його майні.

Виходячи з наведеного, померлі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули 15 квітня 1991 року право власності на будинок згідно статей 120, 123 ЦК УРСР.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищезазначене, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, для захисту своїх законних прав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги позовної заяви підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. Представник відповідача Андрейко М. подала до суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи без участі уповноваженого представника міської ради, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок, від 10.02.1989 року виданого Виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого являвся ОСОБА_2 .

Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних

Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був ОСОБА_2 , відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок.

Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем за законом є його син ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 142, 206, 247, 258-268 ЦПК України, ст.ст.328, 392, ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.