Справа № 454/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулося в суд з позовом до відповідачів та просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006р. за період з 15.12.2017р. по 18.11.2020р. у сумі 952, доларів США та інфляційні витрати за період з 07.11.2013р. по 19.11.2020р. у сумі 126 907,99грн. та судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовує наступним.

29.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9411/84/45664, за умовами якого банк надав відповідачу 15 700 доларів США. Оскільки дане грошове зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, з нього та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - поручителів на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04.06.2013 року було стягнено заборгованість за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006 року в сумі 12 764 доларів США 18 центів, що в еквіваленті до гривні становить 102 024 грн. 09 коп.

Однак, судове рішення і досі не виконано, а боржниками добровільно борг не погашено. У зв`язку з цим, на підставі ст. 526, 611, 625 ЦК України, «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з даним позовом.

06.05.2021 Р. представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 адвокат Огорілко Ю.В. надав відзиви на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення обггрунтовує наступним.

Важає позов безпідставним та необгрунтованим.

Зазначає, що індекс внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Також, вказує, що в позовній заяві немає жодного розрахунку щодо нарахування 3% річних і тому сторона відповідачів позбавлена можливості дати належну оцінку заявленій позовній вимозі.

Крім цього, зазначає, що якщо суд дійде до висновку про обгрунтованість позову, стягнення інфляційних витрат повинно відбуватись лише за період із 18.11.2017р. по 18.11.2020р., а наданий розрахунок проведений з 07.11.2013р., тобто з пропуском строку позовної давності.

20.07.2021р. представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що грошовим є будь-яке зобов`язання, а якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04.06.2013 року було стягнено заборгованість за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006 року в сумі 12 764 доларів США 18 центів, що в еквіваленті до гривні становить 102 024 грн. 09 коп. і саме на визначену судовим рішенням суму в національній грошовій одиниці України було здійснено нарахування інфляційних витрат.

Крім цього вказує, що розрахунок 3% річних був здійснений за формулою: загальна сума процентів = Сх3хД:365:100 , де С- сума заборгованості простроченого тіла кредиту, Д- кількість днів прострочення.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Тому, зважаючи на невиконання боржниками своїх зобов`язань за кредитним договором та у відповідності до вимог чинного законодавства позивач вважає заявлені позовні вимоги, такими, що відповідають нормам законодавства.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, однак їх представник адвокат Огорілко Ю.В. подав відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання, також, не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов суду не подав.

Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов нвстапного висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/9411/84/45664 відповідно умов п. 1.1 якого позичальнику надано кредит 15700 доларів США, строком на 240 місяців з 29.09.2006 року по 29.09.2026 року з процентною ставкою 14% річних.

Як вбачається з договорів поруки №014/9411/84/45664/01 та № 014/9411/84/45664/02 від 29.09.2006 р. укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 встановлено, що поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань в повному обсязі як існуючих так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Через неналежне виконання відповідачами взятих на себе грошових зобов`язань, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04.06.2013р. позов банку задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006 року в сумі 12 764 доларів США 18 центів, що в еквіваленті до гривні становить 102 024 грн. 09 коп.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19.11.2020 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредиту в розмірі 9753 доларів США та заборгованість за відсотками 8970,76 доларів США.

Наведене визнається, не заперечується і не оспорюється сторонами у зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду 16 травня 2018 у справі за № 686/21962/15-ц дійшла висновку, що положення ст. 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань в незалежності від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто згідно чинного законодавства гривня має статус універса-льного платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року за № 959-XII Про зовнішньоекономічну діяльність , Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року за № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року за № 185/94-ВР Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті .

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ).

За змістом ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тобто, із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредитного договору, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відтак, оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань, а тому вірним є визначення розміру 3% в іноземній валюті.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 06 червня 2012 року у справі за №6-49цс12 та позиції Верховного Суду.

Зважаючи на вказане, з відповідачів слід стягнути на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають стягненню 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006 року за період з 15.12.2017р. по 18.11.2020р. в розмірі 952,36 доларів США.

Разом з цим, за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом в своїй постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18).

Доводи позивача про те, що рішенням суду з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто еквівалент в гривні, станом на дату ухвалення рішення 04.06.2013 року, є безпідставними, оскільки боржник зобов`язаний повернути банку майно того ж роду і тієї ж якості, які отримав в позику (кредит), а рішенням суду стягнуто заборгованість саме у доларах США та відповідно індексація іноземної валюти законодавством України не передбачена.

Доводи позивача про те, що оскільки відповідальність за статтею 625 ЦК України настає, зокрема, і за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті, то до такої суми заборгованості застосовується індекс інфляції та про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання в гривні, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України є неприйнятними, оскільки рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04.06.2013 року стягнуто заборгованість в іноземній валюті.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду з даним позивом банк поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 305,14грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім цього, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заявлено попередній розрахунок на суму 5000грн.

Однак, адвокатом Огорілко Ю.В. долучено лише договір про надання правничої допомоги і квитанцію №43 ивід 30.042021р. на суму 5000грн. і квитанцію без номера від 28.04.2021р. на суму 5000грн. та не надано детальний опис виконаних робіт по даній справі та не заявлено про вимогу стягнення витрат на правову допомогу, тощо.

Частинами третьою та четвертою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №915/237/18 від 01 серпня 2019 року).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з позивача в користь відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понесених витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/9411/84/45664 від 29.09.2006 року за період з 15.12.2017р. по 18.11.2020р. у сумі 952 (дев`ятсот п`ятдесят два) долари США 36 центів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 384 (триста вісімдесят чотири)грн. 19 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», , юридична адреса : 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: с.Перетоки Червоноградського району Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с.Перетоки Червоноградського району Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: с.Перетоки Червоноградського району Львівської області.

Головуючий: Л. Ю. Фарина