Справа № 703/3130/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Правобережне відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м.Києві Фонду соціального страхування України, Костянтинівська сільська рада Смілянського району Черкаської області про встановлення факту перебування на утриманні,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить суд встановити факт перебування його на утриманні доньки ОСОБА_2 , впродовж останніх п`яти років до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у реанімаційному відділенні КП «3 МКЛ м. Кременчук» від множинних травм голови, крововиливів під оболонку та в речовину головного мозку, внаслідок одержання тілесних ушкоджень померла його донька ОСОБА_2 .

Згідно обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2020 року за № 0002104, ОСОБА_4 20 червня 2020 року приблизно о 17:10 год., взявши заздалегідь заготовлений предмет, пристосований для спричинення тілесних ушкоджень, а саме слюсарний молоток з дерев`яною ручкою, загорнутий в два світлих полімерних пакети, здійснив напад на касира ТОВ «Споживчій центр» ОСОБА_2 - умисно наніс не менше восьми ударів металевою частиною слюсарного молотка, у життєво важливу ділянку тіла ОСОБА_2 , а саме у голову, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді множинних травм голови, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 20 червня 2020 року о 17 год.16 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», комісією із спеціального розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 року № 337, нещасний випадок з фахівцем з обслуговування клієнтів ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_2 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та підлягає обліку в ТОВ «Споживчий центр».

Враховуючи реалії економіки в Україні, його пенсії не вистачає на мінімальні потреби для життя людини. Вказує на те, що смерть доньки є непоправною втратою оскільки, вона була його опорою та як ніхто допомагала йому. Без її допомоги, в тому числі і фінансової, йому наразі приходиться ще важче, стан його і так слабкого здоров`я ще більше погіршився - у вересні 2020 року його було невідкладно госпіталізовано до Смілянської районної лікарні ім. С.Бобринської, де два тижні знаходився на стаціонарному лікуванні. Тобто враховуючи стан здоров`я, вказує на те, що однієї пенсії на життя вкрай як не вистачає.

Після смерті доньки в порядку ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» він неодноразово звертався до Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві Фонду соціального страхування України із заявою та відповідним пакетом документів щодо призначення та виплаті йому грошової допомоги/страхової виплати внаслідок смерті його дочки ОСОБА_2 через нещасний випадок на виробництві.

Листом від 28 грудня 2020 року Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві ФССУ його повідомлено, що він не має право на призначення щомісячної страхової виплати. Оскільки при опрацюванні Фондом документів виявлено: відсутність документу, який підтверджує факт перебування ОСОБА_1 на утриманні доньки ОСОБА_2 на день її смерті.

Відповідно заявник просив суд встановити факт перебування його на утриманні доньки ОСОБА_2 , впродовж останніх п`яти років до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підтримав вимоги поданої ним заяви, просив суд їх задовільнити. Вказав на те, що він є інвалідом 3 групи, має ряд захворювань, переніс декілька інсультів, після чого потребує реабілітації та постійного медичного підтримання стану здоров`я. Пояснив суду, що він дійсно проживав окремо від своєї доньки ОСОБА_2 , однак вона постійно здійснювала за ним догляд у період хвороби, підтримувала та надавала кошти на лікування та повністю взала на себе його утримання. Донька ОСОБА_2 надавала йому грошову допомогу постійно та забезпечувала йому всі необхідні медичні препарати, давала кошти на продукти харчування, сплату комунальних платежів. Зазначив, що він отримує пенсію, однак її не вистачає на нормальне життя, сплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, купівлю дорого вартісних медичних препаратів та проходження реабілітації після перенеси інсультів, а тому допомога доньк була для нього дуже суттєвою та за разунок неї він був забезпений всим необхідним.

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Геріх М.А., в судовому засіданні 29 жовтня 2021 року, просив суд задовільнити вимоги заяви ОСОБА_1 та встановити юридичний факт перебування на утриманні останнього у своєї доньки ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що заявник фактично перебував на утриманні у доньки, оскільки вона надавала йому кошти постійно та досить великими сумами, які дозволяли заявнику забезпечувати себе всим необхідним для життя, купувати медичні препарати та проходити реабілітації, після перенесеної хвороби. Оскільки Правобережне відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м.Києві Фонду соціального страхування України відмовляє заявнику у виплаті йому грошової допомоги, у зв`язку смертю доньки, оскільки у нього відсутні докази утримання його донькою, через нещасний випадок на виробництві, заявник змушений звернутись до суду із даною заявою.

В судове засідання, призначене на 01 грудня 2021 року заявник та його представник, адвокат Геріх М.А. не з`явились, до суду надійшла заява від представника про розгляд справи у його відсутність та заявника та про підтримання вимог заяви.

Представник заінтересованої особи Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м.Києві Фонду соціального страхування України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2021 року, пояснили суду, що вони є добрими знайомими із родиною ОСОБА_1 , мають з ним приятельські стосунки, дуже часто спілкуються так проживають поруч та бувають у нього в гостях. Окрім того, вказали свідки і на те, що вони з дитинства знали і доньку ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка померла в 2020 році. Їм достеменно відомо про те, що донька заявника ОСОБА_2 постійно допомогала своєму батькові ОСОБА_1 , хоча вона і проживала окремо, однак весь час приїздила до нього та надавала кошти на утримання, купувала продукти харчування та медичні документи. Вказали, що ОСОБА_1 їм повідомляв про те, що його донька допомогає йому весь час матеріально і якби не її допомога то він би не міг сплачувати за своє лікування, проходити лікування та сплачувати повсякденні витрати.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію заявника та його представника, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспрюваних прав.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 квітня 1985 року батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 21).

Донька заявника ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії серії НОМЕР_2 від 14 листопада 2015 року.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Із акту розслідування нещасного випадку, що стався 20 червня 2020 року в ТОВ «Споживчий центр» від 31 серпня 2020 року вбачається, що нещасний випадок із ОСОБА_2 стався внаслідок заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, які призвели до смерті, іншою особою під час виконання посадових обов`язків, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний із виробництвом (а.с.13-17).

Після смерті доньки ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 звернувся до Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві Фонду соціального страхування України із заявою про призначення йому та виплаті грошової допомоги внаслідок смерті дочки через нещасний випадок на виробництві.

Однак, листами від 28 грудня 2020 року та 24 лютого 2021 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, в зв`язку з тим, що ним не надано доказів на підтвердження перебування на утриманні у своєї доньки.

Дані факти підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями листів (а.с.23-24, 25-26).

ОСОБА_1 фактично перебував на утриманні доньки ОСОБА_2 , адже одержував від неї допомогу, що була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Забезпечення сім`ї продуктами харчування, ліками, сплата комунальних платежів та вирішення всіх інших побутових питань було на плечах ОСОБА_2 . А тому втрата доньки була не лише втратою близької людини, а ще й втратою годувальниці, яка незважаючи на те, що заявник був на пенсії, однак маючи значний дохід дійсно утримувала свого батька матеріально.

За таких обставин заявник ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що він перебував на утиманні дочки ОСОБА_2 , впродовж останніх п`яти років до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Заявник звернувся до суду з метою встановлення факту перебування на утриманні, в зв`язку з тим, що він має намір отримати грошову допомогу/страхову виплату внаслідок смерті його доньки через нещасний випадок на виробництві.

З наданих до суду копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 дійсно має захворювання «хронічна цереброваскулярна хвороба», йому призначено лікування та терапію.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає коло непрацездатних членів сімії, ними вважаються, окрім іншого батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років.

Відповідно до ст.202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують допомоги.

Отже, утриманцями можуть бути як батьки, так і діти за умови, якщо хтось із них потребує матеріальної допомоги, при цьому законом не передбачено обов`язковою умовою місце спільне проживання такого утриманця з утримувачем.

Рішенням Конституційного суду України від 03 червня 1999 року по справі № 1-8/99, в якому офіційно сформульоване поняття «член сім`ї » та «утримання».

Важливі положення щодо розуміння поняття «утриманство» та похідних від нього термінів «утримання», «утриманець» тощо містить ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в якій зазначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно зі ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або іншому з подружжя чи іншому членів сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють нагляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання допомоги мають, зокрема, особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для отримання соціальної допомоги, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Тобто, в даному випадку, отримання заявником ОСОБА_1 пенсії, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування його на утриманні доньки ОСОБА_2 . Хоча заявник і отримував пенсію, але вона за розміром була не суттєво більша за прожитковий мінімум, встановлений законодавством, а тому допомога його доньки була постійним і основним джерелом його засобів до існування.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 , була для заявника ОСОБА_1 хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви.

Такі ж позиції міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 січня 2021 року № 584/1166/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18., від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 доведено факт перебування на утриманні дочки ОСОБА_2 впродовж останніх п`яти років до моменту її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 263-265, 315 ЦПК України суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Правобережне відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у м.Києві Фонду соціального страхування України, Костянтинівська сільська рада Смілянського району Черкаської області про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , впродовж останніх п`яти років до моменту її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький