Справа №752/8892/19
Провадження № 2/752/945/21
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

12.04.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інетересах ОСОБА_4 , до Комунального підприємства «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 позивач 1 та ОСОБА_3 позивач 2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно, з 1993 року проживають за адресою АДРЕСА_1 , кімнати АДРЕСА_2 та №9 відповідно. На підтвердження факту постійного проживання позивачами надано квитанції про сплату комунальних послуг та рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року по справі №752/16685/13-ц, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08.06.2016 року, відповідно до яких КП «Спецжитлофонд» було відмовлено у виселенні позивачів та їх дітей. Керуючись вищезазначеними доказами, а також положеннями законів України «Про охорону дитинства» та «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивачі звернулись до керівництва КП «Спецжитлофонд» із заявою про надання дозволу на реєстрацію свого місця проживання та місця проживання їх малолітніх дітей. У відповідь на таку заяву, позивачам було надано відповідь про відсутність підстав для проведення реєстрації їх місця проживання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання, надано строк відповідачам на подання відзиву на позовну заяву, а третій особі пояснення у той же строк.

Відповідачем - 1 КП «Спецжитлофонд», подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю заперечує проти аргументів позивачів у позовній заяві та просить відмовити у задоволенні позову, обгрунтовучи відзив відсутністю підстав для проживання позивачів у зазначених ними кімнатах квартири АДРЕСА_3 .

Відповідачем зазначено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів від 01.03.2001 року №217/1194 було створено Комунальне підприємство «Спецжитлофонд». Відповідно до Розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 року №777 та від 12.11.2001 року №2419 будинок за адресою АДРЕСА_4 закріплено на праві повного господарського відання за КП «Спецжитлофонд».

01.07.1993 року між КП «Київжитлоспецексплуатація», правонаступником якого є КП «Спецжитлофонд» та Військовою частиною НОМЕР_1 був укладений Договір оренди житлових приміщень теперішніх кімнат №3 і 9 квартири АДРЕСА_3 загальним строком дії до 01.05.2000 року. Згідно акту приймання-передачі зазначені кімнати надавались для тимчасового проживання родині ОСОБА_5 . Після закінчення терміну дії вищезазначеного договору орендарі відмовились звільнити займані кімнати. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2005 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2006 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області як касаційною інстанцією від 14.01.2008 року позов КП «Спецжитлофонд» задоволено та вирішено виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з зазначених кімнат без надання іншої житлової площі. Після примусового виконання зазначених рішень державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, всупереч вимогам житлового законодавства України, родина Запорожець самовільно зайняла спірні кімнати. В зв`язку з тим, що позивачі таким чином не мають правових підстав для проживання у зазначених кімнатах, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Додатково відповідачем зазначено, що позивачі помилково звернулися з позовом до відповідача 1 КП «Спецжитлофонд», оскільки дане комунальне підприємство не є власником зазначеного майна, а володіє на праві повного господарського відання. Відтак, КП «Спецжитлофонд» та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради не є належними відповідачами у справі. Власником вищезазначеного будинку є територіальна громада м.Києва в особі Київської міської ради.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивачів в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, зазначаючи на наявність у позивачів права користування кімнатами 3 та 9 кв.16 в буд. АДРЕСА_4 , що підтверджено рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03.12.2014 р.

Представник КП «Спецжитлофонд» заперечувала проти задоволення позовніх вимог, з підстав, викладених у відзиві та відсутність доказів, які підтверджують правомірність проживання позивачів у спірному житловому приміщенні.

Представник відповідача - Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, а також представник Служби у справах дітей в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів від 01.03.2001 року №217/1194 було створено Комунальне підприємство «Спецжитлофонд». Відповідно до Розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 року №777 та від 12.11.2001 року №2419 будинок за адресою АДРЕСА_4 закріплено на праві повного господарського відання за КП «Спецжитлофонд».

01.07.1993 року між КП «Київжитлоспецексплуатація», правонаступником якого є КП «Спецжитлофонд» та Військовою частиною НОМЕР_1 був укладений Договір оренди житлових приміщень теперішніх кімнат №3 і 9 квартири АДРЕСА_3 загальним строком дії до 01.05.2000 року. Згідно акту приймання-передачі зазначені кімнати надавались для тимчасового проживання родині ОСОБА_5 .

Після закінчення терміну дії вищезазначеного договору орендарі відмовились звільнити займані кімнати. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2005 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2006 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області, як касаційною інстанцією, від 14.01.2008 року, позов КП «Спецжитлофонд» задоволено та вирішено виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з зазначених кімнат без надання іншої житлової площі.

20.03.2008 року виконавчі листи про виселення вищезазначених осіб були передані на виконання до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

28.04.2011 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження про виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з зазначених кімнат без надання іншої житлової площі у зв`язку із фактичним виконанням.

03.12.2014 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення про відмові в задоволенні позову КП «Спецжитлофонд» до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що представли свої інтереси та інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , що представляла свої інтереси та інтереси неповнолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що представляла свої інтереси та інтереси неповнолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 грудня 2005 року про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення було закрито в зв`язку з добровільним виконанням останнім рішення суду. Малолітні діти відповідачів не підлягали виселенню, так як були народженні після набрання рішенням суду законної сили. 08.06.2016 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва рішення 03.12.2014 Голосіївського районного суду міста Києва від 03.12.2014 року залишено в силі.

12.01.2021 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлена Ухвала у справі №752/22367/20 відповідно до якої заяву КП «Спецжитлофонд» задоволено та поновлено виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-4467, виданих 19 березня 2008 року на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 грудня 2005 року у цивільній справі за позовом КП «Спецжитлофонд» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з про виселення без надання іншої житлової площі. 31.03.2021 року вищезазначена ухвала залишена в силі Київським апеляційним судом.

Відповідно до статті 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Враховуючи, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2005 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.06.2006 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області як касаційною інстанцією від 14.01.2008 року позов КП «Спецжитлофонд» задоволено та вирішено виселити в тому числі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тобто позивачів, - без надання іншої житлової площі зі спірних приміщень, в зв`язку з відсутністю правових підстав для їх проживання, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання права за позивачами користування спірними житловими приміщеннями та права на реєстрацію місця проживання у цих приміщеннях.

Сам факт проживання в житловому приміщенні та сплата за користування комунальними послугами не посвідчує у встановленому законом порядку право користування жилим приміщенням.

Що стосується визнання права користування спірними приміщеннями та права на реєстрацію у спірних приміщеннях неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до статті 14 Закон України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 18 Закон України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Виходячи з того, що батьки неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому порядку були виселені зі спірних приміщень без надання іншої житлової площі в зв`язку з відсутністю правових підстав для проживання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права за зазначеними неповнолітніми на користування спірними житловими приміщеннями та на реєстрацію місця проживання у спірних житлових приміщеннях.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інетересах ОСОБА_4 , до Комунального підприємства «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням та права на реєстрацію місця проживання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя