Справа № 296/3755/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" листопада 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря Алексеєнко В.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1999 року позивач та його дружина зареєстровані за місцем свого проживання в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордеру на житлову площу № 18 від 01.09.1999 року, а також договору найму жилого приміщення гуртожитку № 94 від 17.01.2020 року.

Позивач зазначив, що гуртожиток перебував на балансовому обліку в Житомирській дитячій міській лікарні, правонаступником якої на даний час є КП « Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради. Рішенням Житомирської міської ради № 1564 від 17.09.2019 року мешканцям гуртожитку надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень та після проведення приватизації власники створили та зареєстрували ОСББ «Ріхтера-26» та відбулось списання гуртожитку з балансу КП « Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради окрім неприватизованих кімнат.

Позивач також зазначив, що під час звернення до завідуючої гуртожитком щодо отримання документів на приватизацію стало відомо, що у кімнаті зареєстрований відповідач, який не виписався після виселення у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

19.07.2021 року від відповідача по справі надійшла заява в якій він зазначає, що він з сім`єю проживав в гуртожитку багато років та був змушений виселитися з гутожитку, оскільки матір тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду, а в кімнату заселився позивач, якого перевели працювати в район де він працював до сьогодення, а кімната всі ці роки була закрита. За пів року коли дали дозвіл на приватизацію з`явився позивач, щоб приватизувати кімнату та продати (а.с. 43).

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач в судовому засіданні при постановленні рішення поклався на розсуд суду. Також зазначив, що дійсно не проживає за адресою реєстрації з часу, як звільнився із заводу на якому працював.

19.10.2021 року представником третьої особи подано заяву про розгляд справи без участі третьої особи. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 77-78).

Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з позивачем у вказаній кімнаті зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 5).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач проживає у вказаній кімнаті на підставі ордеру № 18 від 01.09.1999 року (а.с. 9) та договору найму жилого приміщення гуртожитку № 94 від 17.01.2020 року (а.с. 10-12).

Відповідачем по справі до суду подано Акт обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.08.2021 року складений мешканцями гуртожитку, який знаходиться в АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у присутності бухгалтера КП «Дитяча лікарня ЖМР Криницької Т.І. про те, що ОСОБА_1 разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, а лише сплачує комунальні послуги, хоче кімнату приватизувати і продати (а.с.65).

Слід зазначити, що при розгляді даної справи судом не досліджується факт проживання чи не проживання позивача у спірній квартирі, оскільки відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом, інших доказів оспорювання вказаного факту суду надано не було.

Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.03.2021 року мешканці гуртожитку, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у присутності голови правління ОСББ «Ріхтера 26» Поліщука В.В. склали цей акт про те, що громадянин ОСОБА_3 , який зареєстрований у АДРЕСА_2 за цією адресою не проживає з вересня 1999 року (а.с. 21).

Відповідач просив суд не брати до уваги вказаний акт, оскільки він засвідчений головою правління ОСББ «Ріхтера26» 24.03.2021 року, ОСББ створено 30.10.2020 року, а в акті вказано дані за 1999 рік. При цьому в судовому засіданні відповідач не заперечував того, що тривалий час не проживає в гуртожитку, а саме з моменту звільнення із заводу. Доказів того, що відповідач проживає у спірній кімнаті суду надано не було.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч2,3ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірні відносини, які виникли між сторонами по справі регулюються нормами Житлового Кодексу України, а саме ст.. 71-72 ЖК України.

Відповідно до ст.. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою.

Слід зазначити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,13,206,259,263- 265 ЦПК України, на підставі ст.383,391 ЦК України,ст.72 Житлового кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Дитяча лікарня імені В.Й. Башека» Житомирської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Ю. І. Драч