Справа № 308/9374/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/9374/17 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , до Ужгородської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (2005 р.н.) і Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 20 жовтня 2020 року, головуючий суддя Бедьо В.І., -

встановив:

22.09.2017 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Куруц А.А., звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зазначила:

на стороні позивача - ОСОБА_2 ;

на стороні відповідача - Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради;

третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, зазначила на стороні відповідача ОСОБА_5 (а.с. 2-8 т. 1).

Первісно сформульованими позовними вимогами ОСОБА_1 просила:

визнати незаконним та скасувати пункт 2.12. рішення від 14.07.2016 № 280 V сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради про надання ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність;

скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :61:001:0364 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власником якої є ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.11.2019 залучено до участі в справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якості співвідповідачів (а.с. 16-17 т. 3).

09.10.2020 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Куруц А.А., подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій визначила:

відповідачами Ужгородську міську раду Закарпатської області;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , і ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зазначила:

на стороні позивача - ОСОБА_2 ;

на стороні відповідачів - Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради;

третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, зазначила на стороні відповідачів ОСОБА_5 (а.с. 173-178 т. 4).

Остаточно сформульованими позовними вимогами ОСОБА_1 просила:

визнати незаконним та скасувати пункт 2.12. рішення від 14.07.2016 № 280 V сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради про надання ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :61:001:0364, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Куліковим М.В. за реєстровим № 185, з моменту його укладання;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 11.02.2019 № 30239911 про право приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :61:001:0364; індексний номер витягу 155852935; підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер: 185, виданий 11.02.2019, видавник: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Куліков М.В.

Змінений позов остаточно мотивувала таким.

03.11.1983 ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1881 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час обміру земельної ділянки для здійснення її приватизації було встановлено, що реальна площа земельної ділянки, закріпленої за вказаним домоволодінням, становить 2673 кв. м, із яких 1881 кв. м належать ОСОБА_2 на основі договору купівлі-продажу від 03.11.1983, а надлишок в розмірі - 792 кв. м перебуває в користуванні його сім`ї.

Таким чином, сім`я ОСОБА_2 безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується з 1983 року земельною ділянкою площею 0,2673 га по АДРЕСА_2 .

Технічним паспортом на житловий будинок від 05.10.2004 зафіксовано, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 2673 кв. м. Відповідно до викопіювання з Генерального плану АДРЕСА_2 за домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 2673 кв. м.

Згідно довідки від 02.09.2017 № 1235, виданої КП «Архітектурно-планувальне бюро», за будинком в АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 2673 кв. м, у тому числі 1881 кв. м згідно рішення від 24.08.1954 № 666 (запис у договорі купівлі-продажу, посвідченому Першою Ужгородською держнотконторою 03.11.1983 за реєстровим № 1-12178), 792 кв. м - захоплення земельної ділянки.

Із указаних 2673 кв. м рішенням Ужгородської міської ради надано у власність ОСОБА_2 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,04 га для ведення особистого селянського господарства, на ці земельні ділянки були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЗК № 031910 від 15.11.2006 і серії ЗК № 021708 від 12.04.2007.

У період 2010-2012 рр. позивачка неодноразово зверталася до Ужгородської міської ради з клопотаннями про виділення у власність земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні за адресою: АДРЕСА_2 , однак міська рада посилаючись на мораторій на виділення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва відмовляла у виділенні земельної ділянки.

12.09.2014 року рішенням ХХV сесії VI скликання Ужгородської міської ради № 1430 було надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0300 га з подальшою передачею її у власність ОСОБА_7 (сину позивачки), право власності на земельну ділянку було зареєстровано 28.11.2014.

Ужгородська міська рада надала сім`ї позивачки земельні ділянки загальною площею 0,17 га, хоча відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 03.11.1983 площа земельної ділянки становить 0,1881 га. Тобто, відповідач надав дозволи на приватизацію земельної ділянки в менших розмірах, аніж ті, в яких вона була придбана ОСОБА_2 на підставі договору від 03.11.1983.

Тим часом, володіючи та користуючись із 1983 року земельною ділянкою площею 0,2673 га сім`я ОСОБА_2 у період із 1990 року по 2011 рік сплачувала земельний податок саме за таку ділянку. Сплата податку була припинена з 2012 року, оскільки пенсіонери за віком звільняються від його сплати.

На початку вересня 2017 року ОСОБА_2 отримав судову повістку в цивільній справі № 308/7706/17 за позовом ОСОБА_5 , внаслідок чого йому стало відомо, що частину земельної ділянки, яка перебуває в їхньому володінні та користуванні, рішенням Ужгородської міської ради передано ОСОБА_5 , а саме:

відповідно до пункту 2.12. рішення від 14.07.2016 № 280 V сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради ОСОБА_5 отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 із подальшою передачею її у власність;

пунктом 1.20. рішення від 30.05.2017 № 681 ХІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :61:001:0364) площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , та передано її у власність ОСОБА_5 .

На підставі вказаних вище пунктів відповідних рішень Ужгородської міської ради ОСОБА_5 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером :61:001:0364 та зареєстрував це право 21.06.2017, реєстраційний номер нерухомого майна 101.

Пункт 2.12. рішення Ужгородської міської ради від 14.07.2016 № 280 прийнятий із порушенням норм земельного законодавства та порушує конституційне право позивачки на землю, а тому підлягає скасуванню.

Позивачка протягом тривалого часу реалізуючи своє право на приватизацію земельної ділянки, передбачене, зокрема, ст.ст. 81, 116, 118 ЗК України, неодноразово зверталася до Ужгородської міської ради по приватизацію земельної ділянки, якою володіла та користувалася фактично, однак, отримувала відмови через дію мораторію на приватизацію землі. Тож міська рада повинна була розглянути по суті питання про приватизацію земельної ділянки позивачкою, яка має пріоритетне право на приватизацію цієї ділянки, після закінчення строку дії мораторію, а не передавати її ОСОБА_5 .

Таким чином, Ужгородська міська рада незважаючи на те, що сім`я позивачки близько тридцяти років безперервно, відкрито і добросовісно володіла земельною ділянкою, сплачувала за неї земельний податок, проігнорувала переважне право позивачки на приватизацію цієї ділянки і 0,0100 га з неї безпідставно та незаконно передала ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_5 , знаючи про незаконність отримання у приватну власність спірної земельної ділянки, уклав 11.02.2019 фіктивний договір дарування земельної ділянки з метою неможливості виконання рішення суду у справі № 308/9374/17, вже після закінчення підготовчого провадження у справі та після того, як у справі з`явилися докази отримання ОСОБА_5 раніше безоплатно земельної ділянки у власність на території м. Ужгорода. Використання ОСОБА_5 раніше свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,07 га, наданої у 1999 році в мікрорайоні «Електродвигун» м. Ужгорода, підтверджує незаконність надання йому безоплатно ще однієї земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, на норми Конституції України, ЗК України, ЦК України щодо права власності на землю та його захисту, на норми законодавства щодо державної реєстрації речових прав, вказуючи на те, що поняття «мораторій» визначається в цивільному законодавстві як відстрочення виконання зобов`язання, що передбачає вирішення відповідного питання після закінчення строку дії мораторію, позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити змінений позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2020 у зміненому позові відмовлено.

Відмовляючи в зміненому позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності по суті, зокрема, з того, що позивачка ОСОБА_1 не довела наявності у неї законного права на земельну ділянку чи права на її отримання, яке було б порушене та підлягало б захисту, з того, що фактично були порушені права ОСОБА_5 на земельну ділянку, як це встановлено чинним судовим рішенням, а відтак суд виходив із відсутності передбачених законом підстав для задоволення вимог позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Куруц А.А., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги наводить загалом ті самі доводи, якими мотивувався змінений позов. Окрім цього, вказує на таке.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не були вирішені клопотання позивачки про зміну процесуального статусу ОСОБА_5 зі статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, на статус співвідповідача, хоча відповідні клопотання заявлялися двічі. За обставинами справи ОСОБА_5 як перший власник спірної земельної ділянки мав брати в ній участь як один із відповідачів.

Натомість в якості співвідповідачів до участі в справі були залучені ОСОБА_3 , 1979 р.н., і ОСОБА_4 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 2005 р.н.

Надані позивачкою суду квитанції про сплату земельного податку є беззаперечним доказом фактичного користування земельною ділянкою, що суд залишив поза увагою.

Позивачка просить рішення суду скасувати, змінений позов - задовольнити.

У спільному відзиві на апеляцію відповідачі ОСОБА_3 (1979 р.н.), ОСОБА_4 і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 вказують на її необґрунтованість, просять скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначають, зокрема, що позов ОСОБА_1 безпідставний, земельні ділянки були отримані ОСОБА_5 з додержанням вимог закону, в тому числі, з урахуванням його статусу як реабілітованої особи, яка зазнала політичних репресій, ніяких порушень земельних прав позивачки немає, навпаки, саме з боку сім`ї позивачки має місце незаконне захоплення земельної ділянки, що належала ОСОБА_5 .

Окрім цього, підкреслюють, що вирішуючи в цій справі питання щодо забезпечення позову у зв`язку з оскарженням відповідної ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд вже вказував на неналежний процесуальний статус ОСОБА_5 у справі, де він мав бути відповідачем за позовом ОСОБА_1 .

Відповідач Ужгородська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 виходить із законності та обґрунтованості рішення суду, тому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, зокрема, на те, що ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку площею 792 кв. м, щодо цієї ділянки зафіксовано самовільне захоплення, підстав для встановлення прав на цю ділянку в порядку набувальної давності немає, позивачка не дотрималася процедури, встановленої ЗК України для одержання у власність земельної ділянки. Крім того, земельні ділянки, про які йдеться, розташовані за різними адресами в АДРЕСА_2 ( ОСОБА_1 ) і АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5 ).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання, на стадії відкриття судового засідання в порядку ст. 10 ч. 9, ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 4, ст. 214 ч. 2, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 ЦПК України, враховуючи присутність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його матері ОСОБА_4 , залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, за їх згодою вирішено питання про розгляд справи по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Куруца А.А., які апеляцію підтримали;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , який апеляцію позивачки вважає обґрунтованою;

представника відповідача Ужгородської міської ради Бандурин О.М. та відповідачки ОСОБА_4 , які скаргу не визнали;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 (2005 р.н.), ОСОБА_5 та його представника адвоката Човганина М.І., які апеляцію позивачки вважають необґрунтованою,

розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 43, 49 цього Кодексу в редакції, чинній з 15.12.2017, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33, і ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 відповідних редакцій ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Особа розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього (них) позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11 і ст.ст. 12, 13 відповідних редакцій ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах пред`явлених позивачем вимог, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 1, 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 і ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 365 ч. 1 п. 1, ст. 368 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.11.1983 державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Малик М.М. за реєстровим № 1-12178, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 1881 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10 т. 1).

За даними Технічних паспортів на вказаний житловий будинок, складених 21.10.1994 і 05.10.2004, та довідки від 02.09.2017 № 1235, виданої КП «Архітектурно-планувальне бюро», за будинком АДРЕСА_2 обліковується у фактичному користуванні земельна ділянка площею 2673 кв. м, з яких 1881 кв. м згідно рішення від 24.08.1954 № 666 (запис у договорі купівлі-продажу від 03.11.1983), а 792 кв. м вказані у згаданій довідці як захоплення земельної ділянки (а.с. 11-17 т. 1).

За адресою: АДРЕСА_2 оформлено право власності на земельні ділянки:

за ОСОБА_2 :

на ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :61:002:0048, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт серії ЗК № 031910 на право власності на земельну ділянку від 15.11.2006) (а.с. 18-19 т. 1);

на ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :61:002:0088, призначену для ведення особистого селянського господарства (Державний акт серії ЗК № 021708 на право власності на земельну ділянку від 12.04.2007) (а.с. 21-22 т. 1);

за ОСОБА_7 на ділянку площею 0,03 га з кадастровим номером :61:001:0328, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.11.2014, індексний номер 30200603) (а.с. 23 т. 1).

Рішенням від 14.07.2016 № 280 V сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради (пункт 2.12.) ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність (а.с. 45 т. 1).

Рішенням від 30.05.2017 № 681 ХІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради (пункт 1.20.) ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :61:001:0364 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано ділянку у власність (а.с. 46 т. 1).

Витягом від 26.06.2017 № 90516971 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується факт державної реєстрації 21.06.2017 на підставі рішення від 30.05.2017 № 681 Ужгородської міської ради права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :61:001:0364 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), рішення державного реєстратора від 26.06.2017, індексний номер 35855535, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (а.с. 47 т. 1).

Позивачка ОСОБА_1 вважаючи свої цивільні (земельні) права порушеними первісно пред`явленими вимогами поставила питання про скасування як незаконного пункту 2.12. рішення від 14.07.2016 № 280 Ужгородської міської ради та про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :61:001:0364, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

З фактичних обставин справи випливає та визнається учасниками процесу, що спірною є частина земельної ділянки, яка відповідно до позиції позивачки в справі входить до площі 2673 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 і права на яку за позивачкою або членами її сім`ї наразі не оформлені, водночас ця частина земельної ділянки, переважне право на набуття у власність якої належить позивачці, незаконно надана у власність ОСОБА_5 у складі земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :61:001:0364 по АДРЕСА_1 .

Отже, позивачка ОСОБА_1 поставила питання про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке слугувало підставою для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (підставою для формування в натурі земельної ділянки як нерухомої речі, оборотоздатного об`єкта цивільних прав (ст.ст. 177-179, ст. 181 ч. 1, ст.ст. 182, 373 ЦК України, ст.ст. 79, 79-1 ЗК України, інші норми законодавства)) та для подальшого виникнення у ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, а також поставила питання про скасування державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку, тобто, про позбавлення ОСОБА_5 права власності на неї.

Таким чином, у справі, що розглядається, відповідно до реальних її обставин та первісно пред`явлених вимог має місце спір про право цивільне (земельний спір) передусім між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , результатом вирішення якого в разі задоволення позову є припинення безпосередньої підстави для формування земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :61:001:0364 по АДРЕСА_1 як об`єкта цивільних прав і припинення права власності ОСОБА_5 на цю земельну ділянку, оскільки на її частину претендує ОСОБА_1 вважаючи себе належним користувачем такої частини земельної ділянки. Вимоги первісно пред`явленого ОСОБА_1 позову є тісно та взаємно пов`язаними, спрямованими на відновлення та забезпечення земельних прав, що їх позивачка вважає порушеними.

Відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 21, 316-319, 321, 328, Глави 29, ст. 396 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 95, 152, 155 ЗК України, інших норм законодавства, право власності на землю та/або право землекористування, набуваються в порядку, передбаченому законом, правомірність набуття цих прав презюмується; власник земельної ділянки і землекористувач вправі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень у його здійсненні і захищаючи свої законні права та інтереси не може бути позбавлений права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Вирішуючи в цій же справі постановою від 02.04.2018 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2017 про забезпечення позову, Апеляційний суд Закарпатської області вказав у контексті суб`єктного складу та процесуального статусу учасників справи таке:

з наявних матеріалів випливає, що ОСОБА_5 не є відповідачем за вищезгаданим позовом ОСОБА_1 ;

зазначений у заяві його статус як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не підтверджується матеріалами справи, відповідної позовної заяви в ній немає, а саме по собі зазначення такого статусу в заяві позивача не тягне відповідних процесуальних наслідків;

сторона позивача додала заяву ОСОБА_5 від 08.08.2017, якою він пред`явив позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за якою … Ужгородським міськрайонним судом відкрито провадження у справі № 308/7706/17;

розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, позивач ОСОБА_1 не визначила ОСОБА_5 відповідачем за своїм позовом (а.с. 63-64 т. 2).

У справі міститься позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 09.08.2017, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, якою позивач просив усунути йому з боку відповідача перешкоди в користуванні ділянкою з кадастровим номером :61:001:0364 шляхом зобов`язання відповідача демонтувати огорожу, зведену на частині належної позивачу земельної ділянки (а.с. 185-187 т. 1).

За результатом розгляду вказаного вище позову ОСОБА_5 . Ужгородський міськрайонний суд заочним рішення від 29.03.2018 у справі № 308/7706/17, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.06.2019, позов задовольнив, усунув ОСОБА_5 перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :61:001:0364 зобов`язавши відповідача демонтувати огорожу, зведену на частині належної позивачу земельної ділянки (а.с. 66-68, 230-232 т. 2). Цими рішеннями встановлено, що має місце накладання земельної ділянки, яку фактично використовує ОСОБА_2 , на земельну ділянку з кадастровим номером :61:001:0364, яка належить ОСОБА_5 , у вигляді загородження ОСОБА_2 частини земельної ділянки з унеможливленням доступу ОСОБА_5 до неї, площа накладання становить 514,4 кв. м.

Попри такі умови і фактичну наявність спору як із ОСОБА_5 , так і з Ужгородською міською радою, яка з огляду на підстави та предмет позову є належним відповідачем, позов був первісно пред`явлений лише до міської ради. ОСОБА_5 не брав участі в справі в якості відповідача, тоді як спір безпосередньо стосується його цивільних прав і обов`язків, майнових прав та інтересів як власника земельної ділянки, на частину якої фактично претендує позивачка ОСОБА_1 . Фактичний спір саме з ОСОБА_5 підтверджується й іншими матеріалами справи, змістом аргументації своїх правових позицій учасниками справи, їх реальними діями тощо. За первісно пред`явленими вимогами ОСОБА_5 одразу належало бути відповідачем, а зважаючи на те, що вимога про скасування як незаконного пункту 2.12. рішення від 14.07.2016 № 280 Ужгородської міської ради протягом розгляду справи не змінювалася, то до вирішення справи судом першої інстанції не підлягав зміні і належний процесуальний статус ОСОБА_5 як відповідача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 58 т. 2).

За приписами ст. 51 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017: суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1); якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2); після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3).

16.04.2018 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Куруц А.А. подав суду клопотання про залучення ОСОБА_5 до участі в справі як співвідповідача мотивуючи тим, що до моменту ухвалення Апеляційним судом Закарпатської області постанови від 02.04.2018 не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_5 мав бути відповідачем у справі (а.с. 70-72 т. 2). 13.02.2019 представник позивачки вдруге подав суду клопотання про залучення ОСОБА_5 до участі в справі як співвідповідача з аналогічною до першого клопотання мотивацією (а.с. 196-198 т. 2).

Всупереч вимогам ст. 51 ч. 4, ст. 214 ч. 2, ст. 222, ст. 258 ч. 2, ст. 259 ч.ч. 4-6 ЦПК України, суд першої інстанції не вирішив указані клопотання, оскільки саме лиш обговорення цього питання в судовому засіданні 08.11.2019 (а.с. 14-15 т. 3) за відсутності вмотивованого процесуального рішення таким вирішенням клопотання визнане бути не може. Поряд із цим, апеляційний суд констатує, що за обставинами справи доводи клопотань про те, що до моменту ухвалення апеляційним судом постанови від 02.04.2018 позивачка, а також її представник не знали і не могли знати про необхідність участі ОСОБА_5 у справі як відповідача неспроможні по суті і для залучення співвідповідача на цій стадії процесу суд доведених і передбачених законом підстав не мав. Неналежне розпорядження учасником справи, передусім, ініціатором позову, своїми процесуальними правами та неналежне виконання процесуальних обов`язків не може давати йому процесуальних переваг перед іншими учасниками справи, які діють у процесі добросовісно.

11.02.2019 ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) уклав із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), від імені якого як законні представники діяли батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) і мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Куліковим М.В. за реєстровим № 185 (а.с. 242-244 т. 2). ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 (2005 р.н.) земельну ділянку з кадастровим номером :61:001:0364 площею 0,1000 га, розташовану за адресою, як зазначено в договорі « АДРЕСА_1 ».

Право власності ОСОБА_3 (2005 р.н.) на вказану земельну ділянку зареєстроване 11.02.2019, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30239911, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (а.с. 245 т. 2).

У силу положень ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 238 ч. 1, ст. 239, ст. 242 ч. 1 ЦК України, ст. 58 ч. 1, ст. 59 ч.ч. 1, 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст. 64 ч. 1 ЦПК України, законний представник створює, змінює, припиняє цивільні та процесуальні права і обов`язки особи, яку він представляє.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні особи (ст. 46 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття; неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом; суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи (ст. 47 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Із набранням з 15.12.2017 чинності новою редакцією ЦПК України процесуальним законом установлені правила, за якими:

позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання;

до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви;

зміна предмета або підстав позову можлива в разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання (ст. 49 ч. 2 п. 2, ч.ч. 3, 4 ЦПК України). При цьому, слід враховувати, що в наведеному вище процесуальному порядку можуть бути змінені або предмет позову, або підстави позову, позаяк одночасна зміна і предмета і підстав позову є фактичним пред`явленням нового позову, питання про рух якого не може вирішуватися за вказаними правилами.

За конкретних обставин, які можуть мати місце під час судового розгляду, може виникати питання правонаступництва у разі, зокрема, переходу відповідних прав і обов`язків від однієї особи, яка була стороною в справі, до іншої, залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони є обов`язком суду саме на тій стадії цивільного процесу, на якій дане питання виникає, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ст. 37 ч.ч. 1, 2 і ст. 55 ч.ч. 1, 2 відповідних редакцій ЦПК України). Залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі в ній за правилами правонаступництва особи, яка є правонаступником фізичної особи внаслідок відчуження земельної ділянки під час провадження в справі в суді першої інстанції і з цього моменту не брала участі в справі, недопустиме. Щодо такого правонаступника справа не розглядалася і рішення судом першої інстанції не ухвалювалося, залучення його в якості відповідача вже лиш на стадії апеляційного розгляду справи мало б наслідками фактичне позбавлення такого відповідача можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання тощо, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Ухвалою від 08.11.2019 суд першої інстанції зважаючи на відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_3 (2005 р.н.) залучив до участі в справі його батьків ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 (1979 р.н.), які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (2005 р.н.), в якості співвідповідачів (а.с. 16-17 т. 3). Зі змісту журналу судового засідання за 08.11.2019 і ухвали від 08.11.2019 випливає, що процесуальний статус ОСОБА_5 у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів залишився без змін.

Заяву про зміну предмета позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Куруц А.А., подала 09.10.2020, тобто, практично через рік (!) після надходження до суду 25.10.2019 доказів щодо відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 (2005 р.н.) та вирішення судом питання про залучення ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 як співвідповідачів до участі в справі (а.с. 173-178 т. 4).

Змінивши частково предмет позову у зв`язку з відчуженням спірної земельної ділянки позивачка відповідно змінила і підстави позову, оскільки пред`явила нові вимоги до інших відповідачів. Відтак у частині вимог про визнання недійсним правочину та позбавлення права власності ОСОБА_3 (2005 р.н.) на земельну ділянку позивачка змінила як предмет, так і підстави позову, що не узгоджується з вимогами цивільного процесуального закону, тому вже лиш через це суд першої інстанції не мав належних процесуальних підстав для прийняття заяви в якості зміни предмета первісно пред`явленого позову.

Поряд із Ужгородською міською радою відповідачами в заяві про зміну предмета позову ОСОБА_1 визначила батьків ОСОБА_3 (2005 р.н.) - ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 як таких, що діють в інтересах неповнолітнього. Обдарований за договором ОСОБА_3 (2005 р.н.) не був відповідачем за вимогами про визнання недійсним укладеного ним правочину та про позбавлення його права власності на набуту за цим правочином земельну ділянку, чого застосована позивачкою, а також сприйнята судом першої інстанції конструкція щодо батьків «які діють в інтересах ОСОБА_3 (2005 р.н.)» не усуває.

З процесуальних документів суду першої інстанції та з правової позиції позивачки ОСОБА_1 і її представника адвоката Куруца А.А. однозначно випливає, що сторона позивачки визначила відповідачами саме ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 , саме щодо цих осіб як співвідповідачів у справі суд ухвалив рішення. Таку свою процесуальну позицію сторона позивачки підтвердила і під час апеляційного розгляду справи, тоді як ці особи є лише законними представниками свого сина в цивільних і процесуальних відносинах.

Тож безпосередньо ОСОБА_3 (2005 р.н.), який є стороною оспореного правочину, власником набутої за ним земельної ділянки, має відповідні цивільні та процесуальні права і обов`язки не брав участі в справі в якості відповідача за пред`явленими саме до нього вимогами та, власне, не брав участі в справі в суді першої інстанції в будь-якому процесуальному статусі.

Далі. Особа, яка не є стороною правочину, вправі пред`явити позов про визнання його недійсним, якщо вважає, що правочин порушує її цивільні права та/або законні цивільні інтереси (ст. 15 ч.ч. 1, 2, ст. 16 ч. 1, ч. 2 п. 2, ст. 215 ч. 3 ЦК України). Утім, в разі пред`явлення такого позову відповідачами за ним є всі сторони оспореного правочину, тоді як дарувальник за договором від 11.02.2019 ОСОБА_5 не був відповідачем за вимогою ОСОБА_1 про визнання цього договору недійсним.

З огляду на викладене, вимога про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 11.02.2019 була пред`явлена до неналежних відповідачів, не була пред`явлена до сторін договору і такі не брали участь у справі в якості відповідачів, суд першої інстанції вирішив вимоги позову про визнання недійсним правочину та про позбавлення власника набутого за ним нерухомого майна прав на майно за відсутності в справі належних відповідачів.

Ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_3 (2005 р.н.), майнових прав та інтересів яких безпосередньо стосується спір, не брали участі в справі в якості відповідачів за відповідними вимогами в суді першої інстанції.

Попри вищенаведене, позивачка ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору як із ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (2005 р.н.), так і з Ужгородською міською радою, яка є належним відповідачем за однією з вимог, пред`явила та підтримувала позов лише до цієї ради та до ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції суті спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі не врахував. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 10 ч. 3, ст.ст. 27, 31, 60, 174, 175 і ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 206, 207 відповідних редакцій ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо дій сторін, прав і обов`язків у зв`язку з оформленням прав на суміжні земельні ділянки, землеволодінням і землекористуванням, захистом відповідних майнових прав тощо мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач (відповідачі), передусім, особа, яка набула права, необхідні для оформлення права власності на земельну ділянку і права якої на цю ділянку по суті оспорюються. Оскільки комплекс процесуальних прав і обов`язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову.

Тож позов одразу не був пред`явлений, а справу безвідносно до подальших дій позивачки не було вирішено щодо належних відповідачів: особи, яка за оспореним рішенням органу місцевого самоврядування отримала право на формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, набула її у власність за іншим рішенням органу місцевого самоврядування та була стороною оспореного правочину - ОСОБА_5 ; особи, яка була стороною оспореного правочину і набула у власність спірну земельну ділянку - ОСОБА_3 (2005 р.н.). Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належних відповідачів для вирішення спору як щодо їхніх прав, так і щодо прав позивачки по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі належних відповідачів, без яких про законність розв`язання спору не йдеться.

Питання наявності у позивачки права на позов, обґрунтованості його по суті, доведеності, наявності підстав для захисту права, на існування якого посилається позивачка, для скасування рішення органу місцевого самоврядування, для визнання недійсним правочину та для позбавлення на вимогу позивачки власника земельної ділянки права на неї чи на її частину, інші обставини наразі значення не мають.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо неналежного відповідача та відсутність у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції необхідного для вирішення спору відповідача (відповідачів) було обов`язковою підставою для скасування рішення суду за змістом ст. 303 ч. 3 та інших норм ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, і є обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення за приписами ст. 376 ч. 3 п. 4 чинної редакції цього Кодексу.

Відтак, з урахуванням положень ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 цього Кодексу апеляцію з урахуванням саме наведених вище обставин слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові відмовити з процесуальних підстав - внаслідок пред`явлення його не до всіх належних відповідачів, через що справу було вирішено судом по суті щодо неналежних відповідачів, а судом було прийнято рішення про права, свободи, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі в передбаченому цивільним процесуальним законом статусі і порядку.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_3 (1979 р.н.) і ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити внаслідок пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 25 листопада 2021 року.

Судді