Справа № 0907/115/2012
Провадження № 22-ц/4808/799/21
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Бойчук
У Х В А Л А

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року під головуванням судді Ковалюк І.П. у м. Івано-Франківську у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року задоволено частково позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення.

Звернуто стягнення за договором іпотеки № 014/0321/3/17841 від 26.06.2008 року на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Івано-Франківською госпрозрахунковою групою із приватизації державного житлового фонду 01.12.2005 року згідно розпорядження міського голови від 27.09.2005 року № 520-р, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 16.02.2006 року згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9861122 за реєстраційним номером 13876025 за номером запису 545 в книзі 2.

За рахунок вартості предмета іпотеки задоволити вимоги АТ «Ерсте Банк», які випливають із Кредитного договору № 014/0321/3/17841 від 26.06.2008 року із урахуванням основної суми боргу, відсотків, станом на 15.12.2011 року в загальному розмірі 39 362 долари США 09 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на15.12.2011 року становить 314 499 гривень 16 коп.

Застосовано процедуру продажу предмета іпотеки, передбачену ст. 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом проведення публічних торгів, зазначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій щодо реалізації майна.

Стягнуто на користь АТ «Ерсте Банк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , судові витрати в розмірі 2 823,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») на правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс» у справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року у цій справі залишено без задоволення.

ОСОБА_1 26 квітня 2021 року подала апеляційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року.

Відповідно до пп. 13 п. 1 Перехідних положень ЦПК України (в діючій редакції) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Статтею 231 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення) врегульовано порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Зокрема, частинами 3 та 4 вказаної статті передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

При цьому інша сторона позбавлена можливості оскаржити ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення з підстав вирішення такої заяви по суті та невирішення питання залишення такої без розгляду у зв`язку з пропуском строку на звернення з такою.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України (в редакції чинній на даний час) у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Частиною 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення) передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з матеріалів даної справи, оскаржуване заочне рішення було постановлено судом 09 листопада 2012 року та копію такого надіслано учасникам справи 16 листопада 2012 року.

Представник апелянта звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд цього заочного рішення 01 березня 2021 року, тобто більш, ніж через вісім років після його ухвалення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 кореспонденція судом надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_2 (довідки Адресного бюро м. Івано-Франківська від 16.02.2012, повідомлення Крихівецької сільської ради від 07.11.2012 № 937 (т. 1, а.с. 82, 119).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 394 від 17.04.2012 ОСОБА_1 18.04.2012 отримала повістку про виклик до суду як відповідача на 22.05.2012 (т.1 а.с. 54).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 176 від 22.11.2012 вбачається, що оскаржуване заочне рішення ОСОБА_1 отримала особисто 24.11.2012 (т. 1 а.с. 135).

Матеріали справи свідчать про те, що апелянт знала про розгляд справи, але не цікавилася станом відомого їй судового провадження, та отримала копію оскаржуваного рішення 24.11.2012.

Таким чином, апелянту достовірно було відомо про розгляд цієї справи, а тому вона повинна була цікавитися станом судового провадження та, отримавши копію рішення, могла звернутися із заявою про перегляд оскаржуваного заочного рішення.

Будь-яких обґрунтованих поважних причин пропуску такого значного строку на апеляційне оскарження апелянтом не наведено.

Крім того, апелянтом також не було обґрунтовано причини пропуску строку на звернення до апеляційного суду з часу постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У пункті 9 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Таким чином, незважаючи на ухвалу про відмову в перегляді заочного рішення і норму ч. 4 ст. 287 ЦПК України, за якою строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, оскарження рішення суду через надмірно тривалі строки (у цьому випадку більш ніж через вісім років) після його ухвалення, без будь-яких причин пропуску таких надмірних строків, знаючи про розгляд справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення, слід вважати втручанням у принцип правової визначеності.

У пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) від 29.10.2015 року, яке набуло статусу остаточного 29.01.2016 року, Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява №8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява №50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: 1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; 2) є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; 3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; 4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки апелянт була повідомлена про розгляд справи та строк на апеляційне оскарження не пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили, відсутні виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №333/7816/14-ц (провадження №61-16938св20), містяться висновки, що доводи касаційної скарги щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження не підлягають оцінці судом, оскільки строк, передбачений ч. 2 ст. 358 ЦПК України, є присічним. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 757/15679/16-ц (провадження № 61-23310св19).

Враховуючи відсутність виключних випадків, передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 358, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2012 року у справі за позовом у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський