Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 501/4163/20

провадження № 61-19214ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» про захист прав споживача та визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» про захист прав споживача та визнання угоди недійсною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 грудня 2018 позивач та відповідач склали акт демонстрації об`єктів, який за змістом є договором надання послуг. Ця обставина встановлена постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 501/839/19. За період з 06 грудня 2018 року по 07 грудня 2020 року позивачу працівниками відповідача було продемонстровано 11-ть об`єктів нерухомості, серед яких була квартира за адресою - АДРЕСА_1 . Цю квартиру позивач оглядала раніше по оголошенню, розміщеному в мережі Інтернет її власником - ОСОБА_2 за ціною продажу - 24 000 доларів США.

Позивачка придбала у ОСОБА_2 вказану квартиру 18 грудня 2018 року.

У березні 2019 року ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2020 року позовну заяву ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2020 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» грошові кошти у розмірі - 41 829,12 грн за надані послуги, відповідно до акту демонстрації об`єктів від 06 грудня 2018 року. Вирішено питання про судові витрати.

Як встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року акт демонстрації від 06 грудня 2018 року є формою договору про надання інформаційно-посередницьких послуг за винагороду, розмір якої передбачений положенням про оплату послуг. Актом демонстрації об`єктів передбачений обов`язок споживача сплатити виконавцю певну суму в будь-якому разі при придбанні квартири, яку було оглянуто разом із працівником товариства та внесено до переліку реєстру демонстрації об`єктів.

Позивачка стверджувала, що ціна договору (акту демонстрації об`єктів) є несправедливою, оскільки ніяким чином не корелюється зі змістом, об`ємом та якістю послуги, ціна є завищеною, положення акту демонстрації від 06 грудня 2018 року є нерозумними та несправедливими. Умови договору (акту демонстрації об`єктів) встановлюють виконання обов`язку споживача (позивачки) оплатити послугу навіть у випадку, якщо споживачу було продемонстровано, а потім придбано об`єкт, який не відповідає параметрам, які запитувались.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним договір, укладений між замовником - ОСОБА_1 та виконавцем - ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта», умови якого викладені в акті демонстрації об`єктів від 06 грудня 2018 року, який підписано ОСОБА_1 та ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта».

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року в складі судді: Петрюченко М. І., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати оскаржену постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не розглянув заяву позивача, яка міститься в апеляційній скарзі, щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме те, що предметом договору є надання послуг, які включають в себе не тільки пошук об`єктів нерухомості за наданими параметрами, а й надання посередницьких послуг, направлених на відчуження (придбання) квартири. Саме із цією обставиною позивач пов`язує порушення її прав як споживача, що є підставою для визнання договору недійсним. Посередницькі послуги не вичерпуються лише демонстрацією квартир. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про відвід суддів Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., оскільки при розгляді апеляційної скарги судді Заїкін А. П., Погорєлова С. О. зв`язані своєю попередньою оцінкою оспорюваного договору, яку вони надали йому при розгляді справи № 501/839/19. Апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази - акт демонстрації від 06 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду, ухвалена у справі про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Отже, справа № 501/4163/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 501/4163/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюна постанову Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков