Справа № 127/2115/13-ц
Провадження № 22-ц/801/836/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 рокуСправа № 127/2115/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач): публічне акціонерне товариство «Райфайзен банк Аваль».

суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяна Андріївна,

розглянув цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяни Андріївни за апеляційною скаргою АТ «Райфайзен Банк Аваль» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Федчишена С.А.,

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяни Андріївни.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 18 вересня 2019 року головним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року (виконавче провадження № 53971554) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974, 43 грн. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та у п. 2 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року.

Про існування виконавчого провадження № 53971554 заявнику стало відомо 08 жовтня 2020 з Єдиного реєстру боржників, тому 09 жовтня 2020 року він звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Копії матеріалів виконавчого провадження він отримав 27 жовтня 2020 року, в тому числі постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 вересня 2019 року.

Заявник вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки у виконавчому листі, що виданий 19 вересня 2013 року, зазначається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом 1 року. Заява про відкриття виконавчого провадження подана 17 травня 2017 року, тобто через 3 роки 8 місяців. Строк подачі виконавчого листа до виконання не переривався та судом не поновлювався.

Тому державний виконавець, отримавши виконавчий лист, поданий із пропущенням строку на пред`явлення на виконання, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був протягом 3-х днів повернути виконавчий лист стягувачу.

Проте, як видно із постанови, що оскаржується, державний виконавець допустив порушення Закону, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, а потім повернув виконавчий документ стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та у п. 2 зазначив, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року, чим фактично поновив стягувачу строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяни Андріївни відносно винесення постанови про повернення виконавчого документа Стягувану від 18 вересня 2019 року (виконавче провадження № 53971554) при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974, 43 грн. з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та п. 2, яким зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 53971554 від 18 вересня 2019 року; зобов`язати державного виконавця, або іншу особу Центрального відділу виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Хмельницький) усунути порушення допущені 19 вересня 2019 року при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 53971554) головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції- у Вінницькій області Міщук Тетяною Андріївною при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974, 43 грн. - шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав пропущення строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяни Андріївни відносно винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 вересня 2019 року (виконавче провадження №53971554) при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974,43грн.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженні № 53971554 від 18 вересня 2019 року винесену головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяною Андріївною при примусовому виконанні виконавчого листа №127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974,43грн.

Зобов`язано державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області(м. Хмельницький) усунути порушення допущені 19 вересня 2019 року при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження №53971554) головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Міщук Тетяною Андріївною при примусовому виконанні виконавчого листа №127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974,43грн. шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав пропущення строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем було відкрито провадження з пропущеним строку його пред`явлення до виконання, а тому постанова про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, що у божника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та встановлений строк для потворного пред`явлення виконавчого листа до виконання в строк до 19 вересня 2022 року є неправомірною.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, АТ «Райфайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що стягувач вперше звернувся з виконавчим листом в 2013 році, який повернуто стягувачу 27 листопада 2014 року, а тому відбулося переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. Вказує, що стягувач 17 травня 2017 року повторно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження. Водночас вважає, що суд попередньої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2013 року, посилаючись на п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

25 березня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив аргументи заявника викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та застосував до них норми права, які відповідають вказаним обставинам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/035-43/30644 від 01 листопада 2005 року в розмірі 30666 (тридцять тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США 23 центи (еквівалент в гривнях 245115 (двісті сорок п`ять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 18 копійок), заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 6352 (шість тисяч триста п`ятдесят два) долари США 18 центів (еквівалент в гривнях 50772 (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 97 копійок), пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 6887 (шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) доларів США (еквівалент в гривнях 55047 гривень 79 копійок), а всього на суму 43905 (сорок три тисячі дев`ятсот п`ять) доларів США 41 цент (в еквіваленті 350935 (триста п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 94 копійки), звернуто стягнення на предмет іпотеки, який переданий Банку згідно договору іпотеки від 01 листопада 2005 року - цілу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності: на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 листопада 2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за № 5327 (шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 193 228,00 гривень - зазначеною в договорі іпотеки). Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в сумі 2974 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 43 копійки.

19 вересня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2974,43 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль».

17 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження про відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2974,43 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк аваль» (а.с. 9-10).

18 вересня 2019 року головним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Міщук Т.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц виданого 19 вересня 2013 року (виконавче провадження № 53971554) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2974, 43 грн. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення та у п. 2 зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19 вересня 2022 року (а.с. 7-8).

Поряд з цим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року у справі №127/2115/13-ц, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Медяного В. Г. щодо відкриття виконавчого провадження № 53971554 при виконанні виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 19 вересня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2 974,43 грн. Скасовано постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Медяного В.Г. про відкриття виконавчого провадження № 53971554 на підставі виконавчого листа № 127/2115/13-ц, виданого 19 вересня 2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 2 974,43 грн. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», заява № 18966/02, пункт 53; рішення ЄСПЛ від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, пункт 40, рішення ЄСПЛ від 06 березня 2003 року у справі «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, пункт 45).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Райфайзен банк Аваль» звернувся до виконавчої служби 17 травня 2017 року про відкриття виконавчого провадження про відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2974,43 грн. на користь ПАТ «Райфайзен банк Аваль», тобто з пропуском строку його пред`явлення.

Вказані обставини, зокрема встановлені в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року у справі №127/2115/13-ц, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 вересня 2019 року та встановлення в останній строку для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання в строк до 19 вересня 2022 року є неправомірною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач вперше звернувся з виконавчим листом в 2013 році, який повернуто останньому 27 листопада 2014 року, а тому відбулося переривання строків пред`явлення виконавчого листа до виконання не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа в зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Поряд з цим, матеріали справи не містять відомостей, зокрема про звернення стягувача з виконавчим листом до виконання в 2013 році та повернення останньому виконавчого листа про стягнення з боржника на користь стягувача 2 974,43 грн судового збору.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Доказів переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання або поновлення такого строку учасниками справи суду попередньої та/або апеляційної інстанції не надано.

Покликання заявника на те, що 17 травня 2017 року ПАТ «Райфайзен банк Аваль» повторно звернулось із заявою про відкриття виконавчого провадження не є слушними, оскільки з наявної в матеріалах справи копії вказаної заяви не вбачається про її повторність подання.

Належних і допустимих доказів на спростування вказаних висновків суду матеріали справи не містять.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і її слід залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк