ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/338/20 Номер провадження 22-ц/814/148/21Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

При секретарі: Зеленській О.І.

З участю представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Макарової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року ухваленого під головуванням судді Стрюк Л.І. в період часу з 11:37:15 год. до 13:43:42 год.

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківських рахунків,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських рахунків.

В своїй заяві прохала стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти за картковим рахунком «Visa Lady Platinum» № НОМЕР_1 : суму коштів у валюті картки станом на 16.05.2016 року у розмірі 12316,17 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» за період з 17.05.2016 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті картки(підстава ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) з 19.12.2020 року по дату ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) з 19.12.2020 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за картковим рахунком «Inter card VIP» № НОМЕР_2 : суму коштів у валюті картки станом на 16.05.2016 року у розмірі 1205,61 Євро; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» за період з 16.05.2016 року по день ухвалення судом грошових коштів; 3% у валюті картки (підстава ч.2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) з 19.12.2020 року по до ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) з 19.12.2020 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за картковим рахунком «Visa Lady Platinum» № НОМЕР_1 : суму коштів у валюті картки станом на 16.05.2016 року у розмірі 12316,17 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за період з 01.11.2014 року по 24.09.2020 року в розмірі 312,69 Доларів США; 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання за останні 3 роки, з 24.09.2017 року по 24.09.2020 року в розмірі 1108,45 Доларів США; неустойку в сумі 347 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за картковим рахунком «Inter card VIP» № НОМЕР_2 : суму коштів у валюті картки станом на 16.05.2016 року у розмірі 1205.61 Євро; проценти за користування грошовими коштами за період з 01.11.2014 року по 24.09.2020 року в розмірі 30,6 Євро; 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання за останні 3 роки з 24.09.2017 року по 24.09.2020 року у розмірі 108,50 Євро; неустойку у розмірі 39 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги;

У своїй скарзі апелянт прохає змінити мотивувальну частину рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року по справі №545/338/20 шляхом виключення з неї фрази: «Враховуючи, що договір про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року укладений без письмової згоди ОСОБА_1 , яка є стороною письмового договору банківського рахунку, а тому є нікчемним в силу положень ч.1 ст.520, ч.1 ст. 654, ч.2 ст. 1059 ЦК України." та скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставини укладання договорів та внесення по ним коштів на підставі єдиної групи однакових доказів.

Вказує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, що підтверджують факт переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору переведення від 17.11.2014 року.

Щодо нікчемності договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014, вважає, що не встановлено судом відповідності даного договору вимогам чинного законодавства.

Вважає безпідставним стягнення процентів та неустойки на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» починаючи з 17.11.2014 року не є боржником за договором, який є предметом спору, отже відсутні підстави для стягнення з Банку процентів нарахованих за договорами банківських рахунків.

Щодо стягнення неустойки апелянт вказує, зо ним зазначалося про безпідставність доводів Позивача в частині стягнення неустойки, через існуючу різницю правової природи договору банківського вкладу та договору банківського рахунку.

Банк вважає, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року прийняте з порушенням норм процесуального права, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Представник ОСОБА_1 адвокат Бардаченко В.В. прохав апеляційну скаргу відхилити. прохав апеляційну с каргу відхилити.

встановлені судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено , що 13.10.2011 року у м. Сімферополь АР Крим між сторонами укладено договори банківських вкладів : Договір №SAMDN7527 про відкриття карткового рахунку - картка «Visa Lady Platinum» номер рахунку № НОМЕР_1 , строком дії картки по кінець жовтня 2014 року. та карткового рахунку «Inter card VIP» номер рахунку № НОМЕР_2 строком до жовтня 2014 року.

Згідно з довідкою по рахунках, виданою ПАТ КТ КБ «ПриватБанк» 16.05.2016 року, на ім`я ОСОБА_1 залишок у валюті по рахунку № НОМЕР_1 тип рахунку Visa Lady Platinum складає 12316,17 USD; по рахунку № НОМЕР_2 тип рахунку MasterCard Platinum - 5.15 EUR; по рахунку тип рахунку Visa Lady Platinum - (-463.25 ) UAN; по рахунку № НОМЕР_2 тип рахунку Inter card VIP - 1205,61 EUR.

Позивач 16.12.2019 року звернулася з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою протягом двох банківських днів здійснити виплату грошових коштів по картковим рахункам № НОМЕР_1 Visa Lady Platinum та № НОМЕР_2 Inter card VIP разом з відповідними процентами за користування належними коштами.

Однак належні позивачеві кошти відповідач не повернув чим порушив права вкладника банку.

Місцевий суд встановив, що на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, відсотки за користування банком цими грошовими коштами , неустойка визначена ст. 625 ЦК України та неустойка передбачена ст. 10 Закону Украни «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд вважає, що зазначені висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо банківських рахунків

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом 13.10.2011 року у м. Сімферополь АР Крим між сторонами укладено договори банківських рахунків : Договір №SAMDN7527 про відкриття карткового рахунку - картка «Visa Lady Platinum» номер рахунку № НОМЕР_1 , строком дії картки по кінець жовтня 2014 року. та карткового рахунку «Inter card VIP» номер рахунку № НОМЕР_2 строком до жовтня 2014 року.

Станом на 16 травня 2016 року , згідно з довідкою по рахунках, виданою ПАТ КТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 ,залишок у валюті по рахунку № НОМЕР_1 тип рахунку Visa Lady Platinum складає 12316,17 USD; по рахунку № НОМЕР_2 тип рахунку MasterCard Platinum - 5.15 EUR; по рахунку тип рахунку Visa Lady Platinum - (-463.25 ) UAN; по рахунку № НОМЕР_2 тип рахунку Inter card VIP - 1205,61 EUR.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності з вимогами ст. 1066 ЦК України За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

2. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

3. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Ст. 1067 ч.3 ст. 1068 ЦК України визначено , що Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Ст. 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

2. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Встановивши факт знаходження грошових коштів на рахунку позивача, місцевий суд вірно дійшов висновку про обов`язок банку нараховувати відсотки за користування цими коштами , та в судовому рішенні навів детальний обрахунок нарахованих відсотків за період до 24.09.2020 року

Апелянт заперечує факт внесення позивачкою грошових коштів на ці рахунки.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, третьої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом , на підтвердженн факту укладення договору банківського рахунку позивачем надано належні, досттатні та допустимі докази, зокрема : копії банківських карт ,( до апеляційного суду надіслано оргінал банківської картки № НОМЕР_1 ,), ( а.с.11) , довідка ПАТ КБ «Приватбанк» від 16.05.2016 року про наявність грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 ( а. с. 10) та від 29 травня 2020 року ( а. с. 100, 110), копія договорів про відкриття банківських рахунків ( а.с.12, 13) .

Доводи апелянта в частині не врахування місцевим судом висновків висловлених в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 591/678/16 та від 12.09.2019 року у справі № 234/3636/16 ц є необгрунтованими. Фактичні обставини справ відрізняються.

Як зазначено вище , місцевий суд належним чином оцінив надані сторонами докази та дійшов вірного висновку про доведеність як факту відкриття банківських рахунків так і факту наявності на цих рахунках грошових коштів.

Апелянтом не надано жодного доказу про те, що спірні гошові кошти на банківські рахунки внесені не були, а надані ними довідки про наявність грошових коштів на цих рахунках навпаки підтверджують факт внесення грошових коштів.

Щодо 3% відсотків річних у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України та неустойки визначеної ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК Україгни Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19., у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18 (провадження № 61-14248св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 757/42043/18-ц (провадження № 61-8130св19.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Таким чином, місцевий суд вірно визначив розмір пені, який підлягає стягненню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» .

Не суперечить вимогам закону і застосування судом цивільно - правової відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №)14-446цс18.)

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену як частиною 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних так і частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Місцевим судом наведено належний розрахунок як 3% річних за період до 24.09.2020 року так і 3% пені за кожний день прострочення зобов`язання обрахованого відповідно до вимог ч.5 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів» .

Апелянтом розмір обрахувань не оспорювався.

Щодо виникнення зобов`язань щодо сплати грошових коштів в ТОВ « Фінілон».

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» укладений договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний додаток №1 містить перелік депозитних договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», у тому числі і по банківських рахунках ОСОБА_1 , які є предметом розгляду справи.

Місцевим судом встановлено, що позивачка у справі не була стороною цього договору та як вкладник банку своєї згоди на переведення боргу не надавала.

Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи, що договір про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року укладений без письмової згоди ОСОБА_1 , яка є стороною письмового договору банківського рахунку , тобто кредитором , для неї зазначений договір не породжує жодних прав та обов`язків., тобто цей договір є нікчемним.

Зобов`язання щодо вимог ОСОБА_1 має виконувати саме АТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою. Юридична особа повинна відповідати за зобов`язаннями своїх філій. Відтак припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем коштів позивача за його вимогою.

Доводи апелянта про відсутність підстав для визнання договору про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 нікчемним є необґрунтованими.

Щодо доводів про порушення місцевим судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що місцевий суд порушив правила підсудності справи, оскільки позов повинен бути пред`явлений за місцезнаходженням відповідача, тобто в м. Києві, до Печерського районного суду.

Як зазначено вище, правовідносин и , які виникли між сторонами підпадають під дію Закону України « Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду з позовом, позивачка визначила своє місце проживання с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області.

Відповідно до п. 5 ст. 28 ЦПК України Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору

Таким чином правом на визначення суду, який буде розглядати спір наділена виключно позивачка.

Жодних доказів , що позивачка у справі зазначила невірну адресу свого проживання чи перебування ( тобто штучно створила умови для зміни підсудності справи) матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приват Банк» висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відсутні підстави і для вирішення питання щодо компенсації витрат пов`язаних з апеляційним розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак