ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/882/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1367/20 Категорія: Симоненко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року, постановлену в складі судді Симоненко О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_2 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 2 839 249 гривень за договором про надання фінансового кредиту № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року.

Також 18 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» подало заяву про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовано тим, що разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій зокрема містилось прохання накласти арешт на будинок, земельну ділянку площею, 0,1000 гектара, земельну ділянку площею 0,0386 гектара, які розташовані в АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 (позичальнику) на праві приватної власності.

Однак суд ухвалою від 29 жовтня 2020 року відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову з тих підстав, що заява ґрунтувалась лише на припущеннях можливого невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 12 листопада 2020 року з метою невиконання чи створення перешкод у виконанні можливого рішення суду по справі №710/1367/20 здійснив відчуження будинку, загальною площею 70,6 кв.м., земельної ділянки площею 0,1000 гектара, земельної ділянки площею 0,0386 гектара, що розташовані в АДРЕСА_1 , на користь свого сина ОСОБА_1 , шляхом укладення договорів дарування за № 1404, 1405, 1406, що посвідчені Шполянською державною нотаріальною конторою.

У зв`язку з цим позивачем було подано до Шполянського районного суду Черкаської області заяву про забезпечення позову у справі про визнання договорів дарування недійсними, що були укладені 12 листопада 2020 року за № 1404, 1405,1406, між ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_1 .

Доказами утруднення або невиконання рішення суду по даній справі, а також дійсних намірів відповідача ОСОБА_2 продовжувати й надалі приховувати своє майно є вищезазначені договори дарування, які відповідачем укладено з метою уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань по кредитному договору одразу після пред`явлення ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» позову до суду про стягнення заборгованості.

Заявник вказує, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами. Вартість майна відповідача, на яке позивач просить накласти арешт, не перевищує суму боргу в розмірі 2 839 249 гривень, оскільки загальна вартість оціненого майна складає 129 690 гривень 42 копійки. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести та призведе до подальшого відчуження належного відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача на стягнення боргу.

На підставі викладеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- автомобіль марки КІА, модель ОРТІМА, 2014 року випуску, об`ємом 2359 куб.см, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- земельну ділянку площею 2.0325 га, кадастровий номер :03:001:0057, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в Черкаській області, Шполянський район, м. Шпола та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- земельну ділянку площею 2.0949 га, кадастровий номер :03:001:0123, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в Черкаській області, Шполянський район, м. Шпола та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Ухвалою Шполянського районного суду від 21 грудня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0057, площею 2,0325 за адресою: м. Шпола, Черкаської області, які належать ОСОБА_2 , в межах суми позовних вимог.

В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 жовтня 2020 року, наданого заявником, вбачається, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0057, площею 2,0325 за адресою: м. Шпола Черкаської області.

З огляду на предмет позовних вимог, враховуючи поведінку відповідача ОСОБА_2 , направлену на відчуження майна у той час коли між сторонами існує майновий спір, з врахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що достатнім та співмірним із заявленими вимогами буде вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно, яке належить ОСОБА_2 , оскільки існує реальна небезпека відчуження спірного нерухомого майна відповідачем, що унеможливить в подальшому виконання можливого судового рішення про задоволення позову, а тому суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

В іншій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність автомобіля саме відповідачу як і не надано доказів належності на праві власності ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0123.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, без належного дослідження та перевірки судом викладених позивачем у заяві про забезпечення позову обставин та актуальної інформації, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було здійснено перевірку інформації щодо належності права власності на майно, на яке позивач просив накласти арешт, зокрема на будинок АДРЕСА_1 .

Згідно актуальної інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна вказаний будинок належить не відповідачу, а ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29 квітня 2020 року, що стало підставою реєстрації цією ж датою саме за ним права власності на вказане майно.

Таким чином, суд першої інстанції наклав арешт на майно особи, яка не є стороною та будь-яким учасником цієї справи та до якої відсутні будь-які позовні вимоги по цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» вказує, що під час прийняття ухвали суд керувався доказами, які були надані позивачем до заяви про забезпечення позову від 18 грудня 2020 року. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 жовтня 2020 року будинок АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_2 , і вказана інформація є відповідним доказом по справі. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Посилання скаржника на необґрунтованість судового рішення не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи. Чинне процесуальне право не покладає на суд обов`язку самостійно досліджувати та перевіряти актуальність інформації про об`єкт нерухомого майна та право власності на нього.

А тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

З наданої ОСОБА_1 копії договору дарування від 29 квітня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом, будинок АДРЕСА_2 був подарований відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Це також підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 квітня 2020 року.

З доданої до апеляційної скарги копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 16 березня 2021 року вбачається, що пошук інформації про наявність на праві власності нерухомого майна було здійснено за пошуком на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , підстава формування інформаційної довідки: заява ОСОБА_1 , інформаційну довідку сформовано приватним нотаріусом Горбая В.П. Відповідно до цієї інформації, власником будинку за вказаною адресою є ОСОБА_1 , підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 392, виданий 29.04.2020, видавник: Шполянська державна нотаріальна контора Черкаської області. Дата та час державної реєстрації 29.04.2020 року.

Аналогічна інформація міститься в інформаційній довідці 259489052.

Вказане свідчить про те, що на час звернення позивача з заявою про забезпечення позову та на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, право власності на будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Отже суд першої інстанції не встановив актуальну інформацію щодо власника об`єкта нерухомості.

Такі обставини свідчать про безпідставність накладення арешту на вказаний будинок, оскільки його власник не є відповідачем у даній справі.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню в частині накладення арешту на будинок АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_2 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання фінансового кредиту - скасувати в частині накладення арешту на будинок АДРЕСА_2 .

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» в цій частині відмовити.

В решті ухвалу районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 3 червня 2021 року.

Судді