Справа № 191/4498/19
Провадження № 2/191/1231/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Вехник С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, -

Встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 з 09 лютого 2006 року до даного часу в будинку, який належав па праві приватної власності її батькові - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер. Позивач, як єдина спадкоємця першої черги 18 червня 2019 року звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і в даний час оформлює своє право на спадщину за законом. Інших спадкоємців першої черги немає. Таким чином, до позивачки 18 червня 2019 року перейшло від спадкодавця право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав батькові позивача на праві приватної власності, і в якому вона продовжує постійно проживати.

Разом із позивачкою проживає її рідна донька - відповідач ОСОБА_2 , яка зареєстрована за іншим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми двома дітьми - повнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач ніде не працює, веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, у веденні домашнього господарства участі не бере, вартість комунальних послуг (або її частини) не сплачує, державну допомогу на неповнолітню дитину витрачає не за призначенням, а на свої власні потреби, внаслідок чого на даний час призначення та виплата державної допомоги припинено. Право власності на будинок, або право на спадкування цього майна відповідач не має, в будинку позивача не зареєстрована, тому вона має право на проживання в будинку позивачки лише за її згодою.

З самого початку проживання в будинку позивачки і до даного часу відповідач недобросовісно виконує свої обов`язки наймачів житлового приміщення, відмовляється сплачувати вартість спожитих нею комунальних послуг, не приділяє уваги з підтримання будинку у належному стані, систематично порушує санітарно-гігієнічні правила та правила спільного проживання членів сім`ї. Крім цього, відповідач, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, систематично влаштовує сварки, бійки, на зауваження позивачки не реагує. З цих причин позивачка неодноразово зверталася до органу місцевого самоврядування, до органів поліції тощо.

Позивачка отримує тільки пенсію за віком розміром 2 008 грн. 40 коп., інших доходів у неї немає. На ці доходи вона веде домашнє господарство, утримує себе, неповнолітню дитину ОСОБА_6 та його працездатну матір, яка не бажає працевлаштуватися і веде паразитичний образ життя.

Із довідки, ОСОБА_7 старости від 11 липня 2019 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає в спірному будинку без реєстрації до даного часу.

Вважає, що відповідачка шляхом створення антисанітарних умов у будинку позивача, несплати вартості спожитих нею комунальних послуг, незаконного застосування фізичної сили та відмови добровільного залишення будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні її права власності на спірний будинок.

Посилалась на положення ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 316, 317, 319, 321, 391 просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із зазначеного житлового будинку та стягнути з відповідача її користь судові витрати у справі.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі на підставах, які зазначені в позові.

Пояснила суду, що відповідачка вселилась в будинок з дозволу колишнього власника, тобто батька позивачки ще дуже давно, коли ще навчалась в школі. Разом з тим, вона зареєстрована за іншою адресою АДРЕСА_2 . Позивачка переїхала на постійне місце проживання в житловий будинок АДРЕСА_1 в 2006 році.

Між нею та відповідачкою постійно виникають конфлікти з приводу спільного проживання, оскільки відповідачка не приймає участь у утриманні будинку, не робить ремонт в тих кімнатах, де вона проживає разом з дітьми; не оплачує комунальні послуги; зловживає алкоголем і по декілька днів не з`являлась за місцем проживання, залишаючи свої малолітніх дітей разом з позивачкою.

Позивач неодноразово викликала поліцію з приводу неналежної поведінки відповідачки. Співробітниками Синельниківського ВП виносився терміновий заборонний припис стосовно відповідачки. Спільне проживання є неможливим.

На цей час відповідачка не проживає в будинку, але в будинку залишились її особисті речі і вона може в будь-який момент повернутися до будинку, що знову призведе до сварок та конфліктів.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила суду, що вселилась у домоволодіння в 1995 році з дозволу власника- діда ОСОБА_3 . З цього часу постійно проживає у домоволодінні. Позивачка- її мати, вона вселилась в домоволодіння в 2006 році і з цього часу постійно виникають конфлікти. Мати не дає їй нормально жити, вигнала її з будинку разом із сином. Вона дійсно не платила за комунальні послуги, тому що мати має пільги по оплаті комунальних, але хотіла, щоб вона оплачувала комунальні в повному обсязі. На цей час вона з сином проживає у чужих людей. Працює не офіційно, підробляє на сезонних роботах. Заперечує проти позову, тому що у неї не має іншого житла. Вона також зверталась до поліції з приводу неналежної поведінки позивачки, просила сільраду розібратися в цьому конфлікті, але ніде не знайшла допомоги.

Суд заслухав пояснення сторін, оцінив докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОА №654629, виданого 08.10.2019 р. державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. зареєстровано в реєстрі за №2-1970. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 185837165.

В довідці №558 від 11.07.2019 р. , виданої виконавчим комітетом Раївської сільської ради, Михайловський старостинський округ №6, зазначено що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

В довідці №564 від 11.07.2019 р. , виданої виконавчим комітетом Раївської сільської ради, Михайловський старостинський округ №6, зазначено що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 . Від ОСОБА_1 постійно надходять скарги на ОСОБА_8 про те, що вона по декілька днів не буває дома, діти залишаються без догляду мами, вихованням дітей займається не в повну міру, працівниками Михайлівського округу неодноразово помічена у стані алкогольного сп`яніння.

Постановами Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №191/184/18, , в справі № 191/292/19 ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні домашнього насильства, яке вона вчинила відносно своєї матері ОСОБА_1 ; в справі №191/2959/18 ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні дрібного хуліганства у стані алкогольного сп`яніння.

В довідці №35 від 20.01.2020 р. , виданої виконавчим комітетом Раївської сільської ради, Михайловський старостинський округ №6 зазначено, що ОСОБА_2 не утримує сільськогосподарських тварин і на території старостинського округу не працює.

Довідкою про доходи ОСОБА_1 підтверджується те, що розмір її пенсії станом на грудень 2019 року складав 2019 грн.68 коп.

В матеріалах справи наявна копія термінового заборонного припису серії АА №149923 стосовно кривдника ОСОБА_2 , який видавався Синельниківським ВП з 21.01.2020 по 31.01.2020 р.р.

В терміновому заборонному приписі встановлено, що ОСОБА_2 вчинила сварку з матір`ю ОСОБА_1 у зв`язку з чим кривдник була зобов`язана залишити місце проживання ( перебування) постраждалої особи; їй були заборонені вхід та перебування в місці проживання ( перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Суд вважає встановленим і документально доведеним те, що відповідачка офіційно не працює, витрат в оплаті комунальних послуг та утриманню будинку не приймає. Також суд вважає доведеним те, що відповідачка систематично, до моменту винесення термінового заборонного припису вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 .

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.116 Житлового кодексу України встановлено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За змістом статей 264, 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд вважає, що фактично заявлене позивачем ОСОБА_1 обґрунтування для задоволення позовних вимог- є підставами для виселення відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з неможливістю спільного проживання.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що відповідачкою не доведено обставин на які вона посилалась в своїх запереченнях.

Також, суд приймає до уваги те, що відповідачка зареєстрована за іншою адресою, отже, вона не позбавлена можливості захистити свої житлові права в іншій спосіб.

При таких обставинах суд вважає, що право позивача підлягає захисту на підставах, передбачених ст. 391 ЦК України та ст..116 ЖК України.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, то відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, суд-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення- задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768 ( сімсот шістдесят вісім) грн..40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.06.2021 року.

Суддя: Г. В. Бондаренко