Єдиний унікальний номер судової справи: 488/3272/16-ц
Провадження №22-ц/812/2018/21
Постанова

Іменем України

29 листопада 2021року м. Миколаїв справа № 488/3272/16-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

-представника в ідповідача Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Паралєвої С.С.,

-представника третьої особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лобан А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Лазаревої Г.М. у приміщенні цього суду, дата складення повного тексту не зазначена,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Корабельний ВДВС), третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про відшкодування матеріальної шкоди, який обґрунтовувала наступним.

18 лютого 2015 року вона брала участь в проведенні електронних торгів в системі торгів арештованого майна СЕТАМ. Того ж дня, її було визнано переможцем лоту № 25463, де з прилюдних торгів вона купила металобрухт.

Згідно протоколу № 51608 вона була зобов`язана до 04 березня 2015 року перерахувати кошти за придбання лоту в сумі 6430 грн., з яких 321 грн. 50 коп. гарантійний внесок, на рахунок органу Центрального ВДВС.

03 березня 2015 року позивач сплатила зазначені кошти на вказаний рахунок, проте у зв`язку з технічною помилкою, допущеною відповідальними особами управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, отримувачем було помилково зазначено Центральний ВДВС, а не Корабельний ВДВС.

15 квітня 2015 року зазначену технічну помилку усунуто та сформовано відповідний протокол із зазначенням правильних реквізитів органу державної виконавчої служби, та вже 02 квітня 2015 року за платіжним дорученням № 2250, сплачені позивачем 03 березня 2015 року на рахунок Центрального ВДВС, перераховані до органу Корабельного ВДВС.

При зверненні до Корабельного ВДВС, з метою отримання купленого лоту, позивачу було продемонстровано не зрозуміле майно, у вигляді запечатаних бочок, серед яких не було металобрухту.

Крім цього, ОСОБА_1 26 лютого 2015 року також брала участь у електронних торгах в системі електронних торгів арештованого майна та стала переможцем лоту № 40753, за яким придбала чорний металобрухт.

Проте, оскільки в неї вже виникали проблеми із попередніми електронними торгами з вини Корабельного ВДВС, вона не внесла кошти за викуплений лот у сумі 8178 грн. 25 коп. вчасно до 10 березня 2015 року, як це було передбачено умовами торгів.

Позивач зазначала, що вона зазнала значних матеріальних втрат, оскільки мала намір продати куплений на двох електронних торгах металобрухт за укладеним договором купівлі-продажу брухту та відходів чорних та кольорових металів вагою 7 564 кг на суму 35 176 грн. 60 коп. та вагою 3 449 кг на суму 16 037 грн. 85 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з Корабельного ВДВС на свою користь реальні збитки у сумі 6 430 грн. та упущену вигоду у сумі 51 214 грн. 45 коп., а всього 57 644 грн. 45 коп.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області.

08 грудня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з Корабельного ВДВС на свою користь реальні збитки у сумі 6 430 грн., упущену вигоду у сумі 51 214 грн. 45 коп. та моральну шкоду у розмірі 6 355 грн. 55 коп., а всього 64 000 грн.

Відповідачі та третя особа, заперечуючи проти позову, посилались на його безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження протиправної поведінки відповідача Корабельного ВДВС, внаслідок якої сталися події, якими спричинено матеріальну шкоду позивачу. Докази, які б свідчили про вину відповідача та причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача матеріали справи не містять. Врахувавши те, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, то суд не вбачав підстав для стягнення моральної шкоди.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Коренко Т.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Скаргу обґрунтувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавств, а саме, ігноруванням наданих нею доказів.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області та третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів та вимог, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та таке вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Корабельного ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 1/488/50/2013, виданого 19 вересня 2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва, про конфіскацію у ОСОБА_3 речових доказів, а саме: металобрухту вагою 7564 кг.

18 лютого 2015 року за наслідками проведенихелектронних торгів з реалізації арештованого майна металобрухту - за лотом 25463 переможцем торгів було визнано ОСОБА_1 .

Згідно протоколу № 51608 позивач була зобов`язана до 04 березня 2015 року перерахувати кошти в сумі 6430 гривень, з яких 321 грн. 50 коп. гарантійний внесок.

Через те, що на сайті ДП «Інформаційний центр» було помилково зазначено реквізити для перерахування плати за придбане майно Центрального ВДВС замість Корабельного ВДВС, позивачем грошові кошти були сплачені на рахунок Центрального ВДВС.

Після усунення вказаної помилки та перерахування коштів на рахунок Корабельного ВДВС, 18 травня 2015 року державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів.

27 грудня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 6 430 грн., позивач посилалася на те, що при огляді придбаного майна нею виявлено, що майно не відповідає характеристикам лоту на сайті ДП «Інформаційний центр», а саме: їй продемонстровано запечатані бочки, в складі яких є шлак, земля. ОСОБА_1 зазначала, що вказаний металобрухт придбавався нею для подальшого його перепродажу.

У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

За замістом статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до частин першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, то така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Разом з тим за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів. Тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Цивільно-правовими наслідками визнання недійсним укладеного на торгах договору відповідно до частини першої статті 216 ЦК України є реституція - повернення сторін договору до первісного стану.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Частиною першою статті 620 ЦК України передбачено, що у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка в позові не оспорювала укладений договір купівлі-продажу майна на публічних торгах.

Доказів неналежної якості придбаного майна за таким договором матеріали справи не містять.

За такого, відсутні підстави стягнення з відповідача Корабельного ВДВС сплачених за договором коштів як збитків, оскільки нормами чинного законодавства не передбачене право покупця вимагати повернення йому сплачених за договором коштів (без визнання такого договору недійсним або його розірвання).

Отже, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення збитків в сумі 6 430 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела підстав повернення сплачених за договором грошових коштів.

Одним із правових наслідків невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених ЦК України, є розірвання договору однією стороною у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною на підставі рішення суду (частина друга статті 651 ЦК України). При цьому істотність порушення договору полягає у завданні конкретної шкоди однією із сторін договору, що призводить до позбавлення другої сторони отримати бажаний результат, очікуваний нею при укладенні договору.

Практичне застосування статті 651 ЦК України висвітлено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, в якій зазначено, зокрема, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.

Вимог про розірвання укладеного на прилюдних торгах договору купівлі-продажу позивач не заявляла. Тому відсутні підстави для застосування правових наслідків розірвання договору, передбачених частиною п`ятою статті 653 ЦК України, у вигляді відшкодування збитків, завданих таким розірванням.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження протиправної поведінки відповідача Корабельного ВДВС, внаслідок якої сталися події, якими, як вважала позивач спричинено матеріальну шкоду, є правильним.

Крім того, судом установлено, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 приймала участь та була визнана переможцем прилюдних торгів по лоту № 40753 з продажу чорного металобрухту, який був переданий на реалізацію Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ.

Позивач не внесла кошти за майно у встановлені строки, оскільки, як зазначала в позовній заяві, в неї виникли проблеми з Корабельним ВДВС, проте вона також мала намір продати вказаний чорний металобрухт.

На підтвердження свого наміру продати куплений на електронних торгах металобрухт ОСОБА_1 надала суду копію договору № 12 купівлі-продажу брухту та відходів чорних та кольорових металів від 17 березня 2015 року, який укладений між нею та ТОВ «Метком-Плюс».

Цей договір є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Вимог про визнання його недійсним сторони та третя особа у даній справі не пред`являли. За такого, заперечення у відзиві на апеляційну скаргу представника третьої особи Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про недійсність договору стосовно предмета та сторін договору, не спростовує презумпції правомірності правочину, згідно ст. 204 ЦК України, тому договір залишається чинним.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок неправомірного продажу з електронних торгів Корабельним ВДВС незрозумілого їй майна, замість металобрухту, а також невнесення нею суми коштів за результатами електронних торгів від 26 лютого 2015 року, вона зазнала збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки мала намір за вищезазначеним договором продати придбаний на двох електронних торгах металобрухт.

Відповідно до статті 22, частини четвертої статті 623 ЦК України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитом щодо їх одержання. Відшкодуванню підлягають неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Крім того, для застування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов`язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається саме на позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зроблено висновок, що тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовуються вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди на суму 51 214 грн. 45 коп., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність цих позовних вимог, недоведеність факту заподіяння шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки не встановлено вину Корабельного ВДВС та причинний зв`язок між зазначеною позивачем шкодою та поведінкою відповідача. Врахувавши те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з підстав передбачених статтями 23,1167 ЦК України.

З такими висновками погоджується апеляційний суд.

Крім того, зі змісту Розділів 1,3 наданого позивачем договору №12 купівлі-продажу брухту та відходів чорних та кольорових металів від 17 березня 2015 року, слідує, що ОСОБА_1 зобов`язувалась продати та передати у власність покупця ТОВ «Метком Плюс» промисловий брухт та відходи чорних та кольорових металів згідно ДСТУ 4121-2002, ДСТУ 3211-95, та за договірною ціною, що вказується у накладних.

Будь-яких доказів того, що реалізований на електронних торгах 18 та 26 лютого 2015 року металобрухт відповідав вимогам предмету зазначеного договору та ціні договору, яку позивач вважала упущеною вигодою, а також неможливість виконання цього договору, ОСОБА_1 суду не надала, хоча це згідно приписів статті 81 ЦПК України, є її обов`язком. Також колегія суддів вважає, що не проведення оплати позивачкою за придбаний лот на електронних торгах 26 лютого 2015 року є її особистими міркуваннями, та беззаперечно не свідчить про її відмову щодо проведення оплати за придбаний лот з вини Корабельного ВДВС. Отже, позивач не довела наявності в неї реальної упущеної вигоди та її розміру за таким договором, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги.

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду інстанції на підставі положень статті 375 ЦПК України, слід залишити без змін.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 30 листопада 2021 року.