Справа № 635/6226/20
Провадження № 2/635/662/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі суду:
головуючого судді Даниленко Т.П.,
за участі секретаря судового засідання Саніної Т.О.,
розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), третя особа Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірним майном є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що Ѕ зазначеного житлового приміщення належить позивачці на праві власності на підставі ухвали Постійної Сесії Народного суду Харківського району від 29.11.1965; ј частина будинку успадкована нею після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ј частина будинку успадкована її братом ОСОБА_2 та подарована позивачці на підставі договору дарування від 28.03.1995. Зазначає, що після укладення договору дарування відповідач виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, з 1998 року проживає у м. Москві, проте до теперішнього часу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що реєстрація ОСОБА_2 у вказаному житловому приміщенні обмежує її права як власника житлового будинку щодо розпорядження майном.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2020 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області своїми процесуальними правами не скористалась, в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо його повідомлення про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Ухвалою Постійної Сесії Народного суду Харківського району від 29.11.1965 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних долях, по Ѕ за кожною.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 15.03.2011 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 05.05.1966 у Мереф`янській міській раді Харківського району Харківської області зареєстрували шлюб, актовий запис 85. Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище « ОСОБА_8 ».
Рішенням Харківського районного народного суду Харківської області від 01.11.1991 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 28.03.1995, посвідченого державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Поляковою Л.О., відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу ОСОБА_1 ј житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .

Згідно довідки №5401, виданої 28.09.2020 виконавчим комітетом Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Робоча, 23, окрім позивача зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

З акту, складеного депутатом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Терещенко О.А. в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , який з 1998 року з родиною мешкає у м. Москві Російської Федерації.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

За статтею 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.319ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст.319ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

У ч.1 ст. 383ЦК України та ст. 150ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частина перша ст. 156ЖК України передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач по справі: ОСОБА_2 є братом позивача, отже є членом сім`ї позивача.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме з 1998 року.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.

Доказів перешкоджання позивачем у користуванні спірним будинком відповідачу матеріали справи не містять.

За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Мереф`янська міська рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 28.01.2021.

Суддя Т.П. Даниленко