ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4468/21 Справа № 201/1868/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

Роз`яснено АТ КБ ПриватБанк, що він має право звернутися з даним позовом до відповідного адміністративного суду в порядку КАС України, за правилами підсудності, встановленими ст.ст. 20, 25,26, 27 КАС України.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року у справі №201/1868/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2021 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська АТ КБ ПриватБанк звернулось з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог, Банк зазначає, що накладений постановою державного виконавця арешт на земельну ділянку, площею 0,0444га порушує права банка, як іпотекодержателя нерухомого майна, у зв`язку з чим, між сторонами виник приватно-правовий спір.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ПІК України (статті 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Соборному ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м.Дніпро) перебувало виконавче провадження № 49261883 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5114 від 23.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 2 406 712 грн. 32коп.

Згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.11.2015 року було накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0444га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі №213/2012/16 (провадження № 14-13цс18) зроблений висновок, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, що передбачено як із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», так і частиною першою статті 181 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивач у даній цивільній справі є стороною виконавчого провадження (стягувачем) №49261883 під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5114 від 23.09.2015р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 2 406 712грн. 32коп., а тому оскарження дій державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно має відбуватися не в порядку цивільного судочинства, а в порядку адміністративного судочинства, шляхом подачі відповідного позову.

Доводи апелянта, що Банк не оскаржує дій державного виконавця щодо накладення арешту, а усуває лише перешкоди у здійсненні свого законного права на державну реєстрацію права на земельну ділянку, у відповідності до договору іпотеки та вимог чинного законодавства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Банк в своєму позові безпосередньо оскаржує дії відділу ДВС у межах виконавчого провадження №49261883 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5114 від 23.09.2015 року.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова