ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/139/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю представника апелянта, представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України, Хмельницький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі ГУНП в Хмельницькій області), Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Хмельницький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження автомобіля.

В обґрунтування позову вказала, що 04 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0000245 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 05 червня 2018 року в межах даного кримінального провадження проведено обшук її автомобіля марки BMW 730і, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час проведення обшуку та вилучення вказаного транспортного засобу, який знаходився поблизу будинку № 6/2, по пров. Тургенєва, в м. Хмельницькому, автомобіль було пошкоджено. Через недбалість уповноважених осіб поліції транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, які були заподіяні безпосередньо під час та після його транспортування автомобілем-евакуатором, а також при подальшому зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Хмельницькому ВП ГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Пушкіна, 15, в м. Хмельницькому. 24 липня 2018 року на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2018 року позивач звернулася до ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про повернення належного їй автомобіля, однак не змогла його транспортувати власним ходом, оскільки транспортний засіб мав як зовнішні, так і внутрішні механічні пошкодження. 06 серпня 2018 року, в присутності адвоката позивача, старшого слідчого Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, експерта ОСОБА_2 та учасника огляду ОСОБА_3 було складено акт огляду автомобіля, в якому зафіксовано ряд пошкоджень транспортного засобу. Вказаний автомобіль було транспортовано автомобілем-евакуатором до сервісного центру з ремонту транспортних засобів, після чого 10 серпня 2018 року складено ще один акт огляду транспортного засобу у якому також зафіксовано інші пошкодження автомобіля. В подальшому, для визначення вартості матеріального збитку на замовлення позивача було підготовлено звіт №1/3108 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля BMW 730і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з яким матеріальний збиток завданий власнику легкового автомобіля BMW 730і, реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження склав 29658,56 грн. Крім того, позивач поніс витрати на транспортування автомобіля в розмірі 600 грн. автомобілем-евакуатором та витрати на відправлення повідомлень ПАТ «Укрпошта» в розмірі 426 грн., які, на думку ОСОБА_1 , також належить стягнути за рахунок держави. Зазначила, що неправомірними діями працівників правоохоронного органу їй заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 30000 грн., та яку також просила стягнути з держави на її користь.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що обліковується у державній казначейській службі України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30684,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана ГУНП в Хмельницькій області.

В апеляційній скарзі ГУНП в Хмельницькій області просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що автомобіль було пошкоджено працівниками ГУНП в Хмельницькій області, оскільки механічні пошкодження вже були наявними після того, як транспортний засіб був доставлений на спеціальний майданчик. З місця обшуку вилучити вищевказаний автомобіль одразу не було можливості у зв`язку з блокуванням рульового колеса, тому фактично з місця обшуку транспортний засіб було вилучено пізніше за допомогою автомобіля-евакуатора. Справа не містить доказів того, що пошкодження автомобіля сталося з вини працівників поліції. За фактичних обставин справи єдиним доказом розміру шкоди заподіяної позивачу може бути висновок експерта, який у справі відсутній. Фото - та відеоматеріали, додані до позову, не підтверджують факту пошкодження автомобіля саме працівниками поліції, а вказують на заподіяння шкоди третьою особою. ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та її розміру. Посилання позивача на незаконність проведення обшуку безпідставне, оскільки обшук проводився законно, відповідно до ухвали слідчого судді. Суд першої інстанції не навів мотивів, з яких він виходив при визначенні факту заподіяння позивачу моральної шкоди та її розміру.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05 червня 2018 року, в рамках кримінального провадження №0000245 було проведено обшук автомобіля марки BMW 730і реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 17-19).

Після проведення обшуку транспортний засіб було поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при Хмельницькому ВП ГУНП в Хмельницькій області у дворі по вул. Пушкіна, 15, м. Хмельницький (а.с. 20).

06 серпня 2018 року автомобіль було оглянуто експертом Карпенком О.В. та складено акт огляду автомобіля, в якому зафіксовано ряд пошкоджень транспортного засобу (а.с. 40-43).

З даних, які містяться в документах, складених в процесі огляду та повернення власнику автомобіля «BMW 730і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що транспортний засіб позивач отримала в пошкодженому стані. Зокрема, серед пошкоджень отриманих автомобілем в ході поміщення його на спеціальний майданчик тимчасового утримання при Хмельницькому ВП ГУНП в Хмельницькій області виявлено розлом бампера, деформацію та заломи паливного баку, пошкодження диску правого переднього колеса, розлом лівої рульової тяги, пошкодження правої рульової тяги.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з їх доведеності в частині стягнення майнової шкоди, яка заподіяна внаслідок неналежного виконання посадовими особами ВП ГУНП в Хмельницькій області своїх службових обов`язків. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди суд виходив із факту доведеності заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача, однак розмір моральної шкоди, на думку суду, є завищеним, і не відповідає об`єму моральних страждань ОСОБА_1 .

Такий висновок є обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 4 ст. 168 КПК України визначено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідно вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Згідно з п. 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 27 Порядку передбачено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Згідно з вимогами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яким завдано шкоду, а на державу Україна.

Як вбачається зі змісту протоколу обшуку від 05 червня 2018 року у кримінальному провадженні №0000245 від 04.12.2017 року проведено обшук автомобіля марки BMW 730і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , за наслідком якого транспортний засіб було вилучено (а.с. 19-21).

Таким чином, з моменту вилучення майна воно набуло статусу тимчасово вилученого майна у відповідності з положеннями КПК України, відтак відповідальність за його схоронність з моменту його вилучення згідно положень визначених у Порядку несе уповноважена особа правоохоронного органу, яка також є стороною кримінального провадження.

Згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 липня 2018 року, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Хмельницькій області Лещика В.В. зобов`язано негайно повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000245 від 04.12.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України автомобіля марки BMW 730і, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 23).

Як вбачається зі змісту акту огляду транспортного засобу від 06 серпня 2018 року складеного за участі ОСОБА_1 , учасника огляду ОСОБА_3 та старшого слідчого ХВП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк М.А., оцінювачем ОСОБА_2 проведено огляд транспортного засобу BMW 730і реєстраційний номер НОМЕР_1 та виявлено деталі автомобіля, що отримали пошкодження, із зазначенням відповідного опису таких пошкоджень (а.с. 40-41).

10 серпня 2018 року оцінювачем ОСОБА_2 з участю ОСОБА_1 складено акт огляду транспортного засобу №2, на підставі чого, в подальшому на замовлення ОСОБА_1 . ОСОБА_2 складено відповідний звіт про оцінку транспортного засобу BMW 730і реєстраційний номер НОМЕР_1 за №1/3108, згідно якого вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля становить 29658,56 грн. (а.с. 29-41).

Оцінивши зазначені докази у відповідності з вимогами процесуального Закону суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди, оскільки відповідальними особами ГУНП в Хмельницькій області не було вжито достатніх заходів для збереження тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, а тому завдана у зв`язку із пошкодження автомобіля майнова шкода повинна бути відшкодована державою. Вина працівників поліції для встановлення факту деліктної відповідальності правового значення немає, оскільки шкода позивачу заподіяна саме внаслідок відповідної бездіяльності посадових осіб правоохоронного органу щодо невжиття дій зі збереження тимчасово вилученого майна.

Як вбачається зі змісту акту виконаних робіт та розрахункової квитанції ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_4 вартість послуг з перевезення транспортного засобу по місту Хмельницькому в розмірі 600 грн., вартість послуг ПАТ «Укрпошта» по надсиланню поштової кореспонденції ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо повернення автомобіля становить 426 грн. (а.с. 28, 54-55).

Таким чином, у зв`язку з неправомірними діями, що виразилися у незбереженні тимчасово вилученого транспортного засобу, позивачу завдано майнової шкоди, яка складається зі збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля, розмір яких згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 10 серпня 2018 року складає 29658,56 грн., послуг евакуатора при транспортуванні технічно несправного автомобіля в розмірі 600 грн. та послуг ПАТ «Укрпошта» щодо направлення СУ ГУНП в Хмельницькій області відповідних листів в розмірі 426 грн., які підлягають стягненню за рахунок коштів державного бюджету.

Висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 554/3237/18.

Доводи апелянта щодо неможливості встановлення розміру збитків від пошкодження автомобіля без проведення автотоварознавчої експертизи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач, вказуючи на недостовірність даних, викладених у наданому позивачем звіті про оцінку транспортного засобу, в той же час не надав доказів на їх спростування. Необхідно також зауважити, що уповноважений працівник ВП ГУНП в Хмельницькій області слідча ОСОБА_5 , будучи присутньою при поверненні ОСОБА_1 автомобіля, своїм підписом підтвердила, що транспортний засіб повертається ОСОБА_1 в пошкодженому стані.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з пошкодженням належного ОСОБА_1 майна та його тривалим неповерненням власнику, останній заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, переживала душевні страждання у зв`язку з тривалим перебування належного їй особливо цінного майна, автомобіля, у ВП ГУНП в Хмельницькій області та неможливістю користування ним, з пошкодженням транспортного засобу при вилученні та зберіганні автомобіля працівниками правоохоронного органу.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 201/18305/17-ц.

Колегія суддів також зазначає, що порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

Таким чином, незалучення Державної казначейської служби України в якості відповідача у даній справі не може слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки вказане правильних висновків суду щодо покладення відповідальності на державу не скасовує.

Також, не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги. Аргументи відповідача спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають та фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, яка була проведена судом на основі повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій областізалишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко