КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6669/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. Київ

Справа № 357/11520/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Цукурова В.П.,

у справі за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю,

встановив:

У жовтні 2019 року позивач Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 незаконно одержаної допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проведеною перевіркою додержання вимог законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що в Білоцерківському центрі зайнятості відповідач ОСОБА_1 зареєструвався як такий, що шукає роботу 04.02.2019 року.

04.02.2019 року відповідно до порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних йому було надано статус безробітного та встановлена допомога по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У заяві про надання статусу безробітного від 04.02.2019 року власним підписом відповідачем було підтверджено, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено, він ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. 11.02.2019 року наказом НТ190211 відповідачу було призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідачу відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» про, що було складено відповідний акт.

Відповідно до акту №190731 від 31.07.2019 року встановлено, що перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітний, відповідач перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців, та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримував пенсію за вислугу років з 30.09.2011 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі вищезазначеного акту розслідування, директором Білоцерківського МРЦЗ 15.08.2019 року винесено наказ №134/01-07-19 про повернення відповідачем ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю, за період з 04.02.2019 року по 30.06.2019 року в сумі - 30 296,90 грн. Акт разом з претензією №742-02 від 20.08.2019 року відправлено відповідачу. Однак, добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було.

Таким чином, відповідач не мав права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», отримував її безпідставно і незаконно, а тому просив суд стягнути з відповідача незаконно одержану допомогу по безробіттю в розмірі 30 296,90 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.

14.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено заочне рішення у даній справі та стягнуто з ОСОБА_1 незаконно одержану суму допомоги по безробіттю в розмірі 30 296 грн. 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду, подав заяву про перегляд заочного рішення.

25.06.2020 року на адресу суду відповідачем були направлені додаткові письмові пояснення по справі, в яких він зазначив, що п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить конкретних посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Як вбачається з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України. Оскільки відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 27.12.2018 року, тому просив у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відмовити.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2020 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білоцерківського міськрайонного центр зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю у розмірі 30 296,90 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., а всього стягнуто - 32 217 грн. 90 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення судового збору, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення судового збору та постановити нове рішення про відмову у стягненні судового збору у розмірі 1921 грн., посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма статті вищевказаного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення."

Звертає увагу на те, що в п. 13, ч 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не міститься текст «тобто у справах, у яких перелічені особи є позивачами та звертаються до суду за захистом своїх прав», суд самостійно додумує та тлумачить норму права, виходячи за рамки своїх повноважень, оскільки таке право надано Конституційному Суду України. Вважає, що вказівка суду першої інстанції на те, що відповідач не має права на пільгу, встановлену законодавством про звільнення від сплати судового збору, є порушенням права учасника бойових дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення суду лише в частині стягнення судового збору в розмірі 1921 грн.

Оскільки рішення суду в частині стягнення допомоги по безробіттюне оскаржується, то відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Постановляючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав, тобто у справах, у яких перелічені особи є позивачами та звертаються до суду за захистом своїх прав.

Однак, у даній справі учасник бойових дій є відповідачем, та відповідно особою, яка, як встановлено судом, сама порушила приписи діючого законодавства України про зайнятість населення. Порушення прав відповідача в ході розгляду даної справи судом не встановлено. Тому дія вищенаведеної норми закону на нього не поширюється.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1921 гривня.

В порядку п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (672 350 грн. )

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2019 року позивач Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 30 296,90 грн. та сплаченого судового збору в сумі 1921 грн.

Відповідач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2018 року (а.с. 50).

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач посилається на п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та зазначає, що він є учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною 2 статті 22 цього Закону визначено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII .

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17.

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача ОСОБА_1 незаконно одержаної допомоги по безробіттю.

Підставою цього позову стало те, що відповідач перебуваючи на обліку в Білоцерківському МРЦЗ, як безробітний, також перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримував пенсію за вислугу років з 30.09.2011 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За таких обставин відповідач не мав права отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та отримував її безпідставно і незаконно.

Отже, в даному випадку позивач Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості у зв`язку з порушенням своїх прав та інтересів звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю.

З викладеного вбачається, що предмет позову у справі про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю не пов`язаний з порушенням права відповідача щодо соціального захисту як учасника бойових дій в розумінні Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1921 грн., оскільки спір, що виник у даній справі (стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю), не стосується порушення прав відповідача ОСОБА_1 як учасника бойових дій.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено категорії осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Так, проаналізувавши зміст цієї статті вбачається, що законодавцем зазначені окремі категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору у будь-яких справах, незалежно від статусу учасника справи (позивач/відповідач) та предмету виниклого спору, зокрема в частинах 8 і 9 статті 5 цього Закону.

Отже, законодавцем у статті 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначено перелік осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору в усіх випадках.

Разом з тим, частиною 13 статті 5 визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Тобто, учасники бойових дій (прирівняні до них особи) звільняються від сплати судового збору лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Зазначені вимоги Закону застосовуються до правовідносин про соціальний захист таких осіб.

Однак позов про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю не стосується соціального захисту відповідача у цій справі, а тому положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічні висновки наведені в ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2018 року у справі № 642/493/17-ц, провадження №61-152ск18.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність висновків суду не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.