Справа № 569/283/18 Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук І. О.
Провадження № 22-ц/802/17/21 Категорія: 76 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з Галицька І.П.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Дороти В. О., Даценко Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про зобов`язання звільнити з роботи, стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак 26 грудня 2016 року його було незаконно звільнено з посади начальника юридичного відділу Рівненської філії ПАТ «Укртелеком». Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року постановлено поновити його на попередній роботі. Фактично рішення суду було виконано лише 07 липня 2017 року, а 17 липня 2017 року йому було оголошено про переведення його (єдиного працівника з усього підприємства) в режим простою з 07 липня 2017 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2017 року в його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак рішення суду виконано не було. Після його поновлення на роботі відповідач порушував законодавство про працю щодо нього, не створював належних умов праці, не виплатив кошти за рішенням суду, а тому він 14 грудня 2017 року подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, проте його з роботи не звільнили. 20 грудня 2017 року позивач повторно звернувся із заявою про звільнення з роботи з тих же підстав, однак відповідач будь-яких дій щодо звільнення його з роботи не провів, наказ на звільнення та трудову книжку не видав.

Позивач, крім того, зазначав, що трудові відносини з відповідачем припинені в строк, в який він просив у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Позивач також уважає, що роботодавцем були порушені його трудові права, оскільки він фактично позбавлений права працювати за відповідною професією, а також працевлаштуватися на іншу роботу з більш високою заробітною платою.

Посилаючись на зазначені обставини та, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд трудові відносини з відповідачем визнати припиненими з 20 грудня 2017 року у зв`язку з розірванням трудового договору з його ініціативи за наслідком його звільнення з посади начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» за власним бажанням на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, стягнути з ПАТ «Укртелеком» в його користь вихідну допомогу в сумі 10 800,00 грн, стягнути з ПАТ «Укртелеком» компенсацію за невикористану відпустку за два дні у розмірі 358,70 грн, стягнути з ПАТ «Укртелеком» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, а також стягнути з ПАТ «Укртелеком» 5 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено зобов`язати ПАТ «Укртелеком» здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 20 грудня 2017 року.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 10 800 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за 49 днів в розмірі 8 871,94 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем за надану правничу допомогу в розмірі 13 850 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 409,60 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині задоволення позовних вимог щодо розміру вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

ПАТ «Укртелеком» у своїй апеляційній скарзі на рішення суду просив скасувати судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ПАТ «Укртелеком» задоволено частково.

Постановлено рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у цій справі в частині зобов`язання здійснити звільнення з роботи ОСОБА_1 шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 20 грудня 2017 року, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про припинення трудового договору з 20 грудня 2017 року, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки задоволено частково.

Постановлено припинити дію безстрокового трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком», з 20 грудня 2017 року за частиною 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем ПАТ «Укртелеком» законодавства про працю.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 11 678,37 грн та судові витрати по справі в розмірі 9320,00 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки відмовлено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди залишено без змін.

Зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та постанова апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про припинення дії безстрокового трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком», з 20 грудня 2017 року в касаційному порядку не оскаржувалися.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у цій справі постанову Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, компенсації за невикористану відпустку, розподілу судових витрат скасовано з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення вихідної допомоги в розмірі 11678,37 грн залишено без змін.

Отже, Волинський апеляційний суд переглядає в апеляційному порядку рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, в частині відмови в задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку та в частині розподілу судових витрат.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу позивача підтримали та просили скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача заперечили, представники відповідача апеляційну скаргу відповідача підтримали, апеляційну скаргу позивача заперечили.

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ «Укртелеком» слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача ПАТ «Укртелеком» на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком».

Наказом № 579 від 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скорочення штату працівників.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі постановлено поновити ОСОБА_1 на роботі з 26 грудня 2016 року на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» (т.1, а. с.14-15).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії АТ «Укртелеком» на підставі наказу №161-К від 07 липня 2017 року. Позивач ОСОБА_1 приступив до роботи 07 липня 2017 року.

Відповідно до наказу № 165-к від 13 липня 2017 року «Про початок простою начальника відділу правового забезпечення Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_1 повідомлено про початок простою за його посадою з причин організаційного характеру з 07 липня 2017 року. З наказом № 165-к позивач був ознайомлений 13 липня 2017 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про стягення середнього заробітку за час вимушеного прогулу постановлено стягнути з ПАТ «Укртелеком» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31460,00 грн (т.1,а.с.12-13).

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав роботодавцю ПАТ «Укртелеком» заяву про розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України.

Відповідач ПАТ «Укртелеком» у своєму листі від 14 грудня 2017 року повідомив позивача ОСОБА_1 про відсутність підстав для його звільнення з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України.

20 грудня 2017 року ОСОБА_1 повторно подав роботодавцю заяву, в якій просив звільнити його з роботи з 20 грудня 2017 року на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням відповідачем трудового законодавства.

Згідно пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина 5 статті 235 КЗпП). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача в його користь середній заробіток як за час затримки розрахунку при звільненні так і за час затримки видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції своїм рішенням постановив стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 49 днів в розмірі 8871,94 грн з врахуванням того, що за позивачем зберігається середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 20 грудня 2017 року і по час постановлення судового рішення.

При цьому судом установлено, що позивач на виконання рішення суду був поновлений на роботі з 26 грудня 2016 року на підставі наказу відповідача № 161-К від 07 липня 2017 року, відповідно до наказу № 165-К від 13 липня 2017 року позивача повідомили про початок простою за його посадою з причин організаційного характеру, починаючи із 07 липня 2017 року, на підставі рішення суду трудовий договір з позивачем припинено з 20 грудня 2017 року за частиною 3 статті 38 КЗпП України, трудову книжку позивачу видано лише 18 липня 2018 року, що, на думку апеляційного суду, свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки та наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку на підставі статті 235 КЗпП України.

Отже, урахувавши, що більш тривале порушення трудових прав позивача викликане незаконною відмовою у припиненні трудового договору та невидачею трудової книжки, апеляційний суд уважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, а позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки задовольнити, оскільки неможливо одночасно застосовувати положення статтей 117 та 235 КЗпП України.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 569/2021/17 (провадження № 16759св19).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, який слід стягнути з відповідача в користь позивача (заробітна плата позивача за жовтень 2017 року становить 2953,68 грн, за листопад 2017 року 2116,09 грн, а тому середній заробіток за 49 днів складає 8871,94 грн (49 днів х на 181,06 грн - середньоденна зарплата).

Також, на думку апеляційного суду, з відповідача в користь позивача належить стягнути грошову компенсацію за два дні невикористаної відпустки з огляду на таке.

За положеннями статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

В судовому засіданні установлено, що позивач 23 грудня 2016 року був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, рішенням Рівненського міського суду від 27 квітня 2017 року, що набрало законної сили, постановлено поновити позивача ОСОБА_1 на роботі з 26 грудня 2016 року (тобто з дня його звільнення з роботи), а роботодавець видав наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 07 липня 2017 року, а 13 липня 2017 року відповідачем прийнятий наказ про початок простою на його посаді з причин організаційного характеру, починаючи 07 липня 2017 року.

Крім того, постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року у цій справі ухвалено припинити дію безстрокового трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 і ПАТ «Укртелеком», починаючи з 20 грудня 2017 року (рішення апеляційного суду в цій частині набрало законної сили).

Згідно зі статтею 75 КЗпП України працівникові надається щорічна основна відпустка тривалістю не менеше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Як було встановлено судом, позивачу у 2017 році була надана щорічна основна відпустка тривалістю 22 календарних дні, а тому з врахуванням того, що при звільненні працівника йому від підприємства, установи, організації належать всі суми, в тому числі і грошова компенсація за невикористану відпустку, з відповідача в користь позивача слід стягнути грошову компенсацію за два дні невикористановї відпустки в розмірі 362,12 грн (середньоденний заробіток позивача в розмірі 181,06 грн х на 2 дні).

При цьому на увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не виконував свої трудові обов`язки з 26 грудня 2016 року (день звільнення з роботи) по 07 липня 2017 року (роботодовець видав наказ про поновлення позивача на роботі), оскільки позивач ОСОБА_1 був поновлений на попередній роботі рішенням суду з 26 грудня 2016 року, а тому слід уважати, що позивач відпрацював робочий рік і йому повинна бути надана щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні.

Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

27 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 уклав з адвокатом договір про надання правничої допомоги (т.1, а. с.65).

Відповідно до наданих позивачем доказів (т.1, а. с. 85-87, 237, 238), які підтверджують здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, адвокат на надання позивачу правової допомоги витратив 20 годин, а всього розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає 13800 грн, які належить стягнути з відповідача в користь позивача.

Крім того, до апеляційного суду надійшло клопотання позивача із доданими до нього доказами, які підтверджують здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (т. 3, а. с. 226-229).

Згідно акту прийому-передачі послуг з надання правої допомоги від 12 січня вартість послуг за підготовку процесуальних документів (відзиву на апеляційну скаргу) складає 6000 грн, а за представництво (в тому числі участь у судових засіданнях) складає 4000 грн, а всього на загальну суму 10000 грн.

За положеннями частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З врахуванням зазначених вимог закону колегія суддів дійшла висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката в апеляційному суді не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (складання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судових засіданнях), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За таких обставин колегія суддів уважає, що з відповідача в користь позивача належать до стягнення витрати на оплату послуг адвоката в апеляційному суді в розмірі 6000 грн.

Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19850,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням задоволених позовних вимог з відповідача ПАТ «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 належить до стягнення 3876,41 грн судового збору (1409,60 грн за подання позовної заяви + 1057,21 грн за подання апеляційної скарги + 1409,60 грн за подання касаційної скарги).

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуадьного права рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2018 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та за час затримки видачі трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 8871,94 грн.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 362, 12 грн.

Стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в користь позивача ОСОБА_1 понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги в розмірі 19850,00 грн та 3876,41 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді