Справа №519/583/21
У Х В А Л А

04.06.2021 року м. Южне

Суддя Южного міського суду Одеської області Лемець С.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 01.06.2012 та постановою від 02.12.2013. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження, а саме реєстраційний номер обтяження 3714789 та реєстраційний номер обтяження 12573869.

Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на майно позивача було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Южного міського суду Одеської області №2-38/11, виданого 04.04.2012 у справі №2-38/11, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 860341,28 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 6831109,76 грн. та 1730 грн. судових витрат

Позивач ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, оскільки являється боржником.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №607/3894/17.

Аналізуючи наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України).

Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України.

У цій справі арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження, відтак позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за його заявою, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позаяк позовна заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-19, 186, 448 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

Постановив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту відмовити.

Зобов`язати Головне управління казначейської служби в Одеській області, повернути позивачу судовий збір у сумі 1816,00 грн., сплачений 31.05.2021 року у АТ "ПУМБ" за квитанцією № 32579740.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ