ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/332/21 Номер провадження 22-ц/814/2223/21Головуючий у 1-й інстанції Козир В. П. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що складається з 3 % річних за період з 20 квітня 2012 року по 10 лютого 2021 року у сумі 5646,31 доларів США, що за курсом 27,64 грн/дол. США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 лютого 2021 року складає 156064,01 грн, а також понесені банком судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 26077,90 дол. США на термін до 01 квітня 2015 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановленому кредитним договором.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач же не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, тобто порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим позивач 19 квітня 2012 року звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

10 січня 2013 року Козельщинським районним судом Полтавської області було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.

Позивач вважає, що ухвалення рішення Козельщинським районним судом Полтавської області від 10 січня 2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення з відповідача додатково 3 % річних від простроченої суми заборгованості, яка, на думку позивача, станом на 10 лютого 2021 року складає 21425,04 дол. США. Оскільки рішенням суду вже було звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 02 квітня 2008 року по 21 березня 2012 року, то позивач просив стягнути 3 % річних, нарахованих на прострочену заборгованість за період з 20 квітня 2012 року по 10 лютого 2021 року у розмірі 5646,31 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість (три проценти річних від простроченої суми) за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № PLRZAN36440138 у розмірі 1741,49 доларів США.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 721,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано, зокрема тим, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, відповідно право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати ОСОБА_1 просить покласти на АТ КБ «ПриватБанк».

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що у даних правовідносинах відсутні підстави для застосування положень статті 625 ЦК України.

Крім того, вважає, що суд безпідставно не застосував наслідки пропуску строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову в гривневому еквіваленті становить 156064,01 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № PLRZAN36440138 (а.с. 12-19), що визнано та не оспорювалося відповідачем та її представником.

Відповідно до умов укладеного договору (пункт 17.1) Банк надає кредит на таких базових умовах: загальний розмір кредиту 19198,10 USD, дата видачі якого не пізніше ніж 02 квітня 2008 року, а дата погашення 01 квітня 2015 року.

Також з метою виконання зобов`язань за пунктом 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія у розмірі 6879,82 дол. США для сплати чергових страхових платежів.

Пунктом 12.1 кредитного договору сторони визначили тлумачення терміну «подія дефолту», серед іншого подією дефолту вважається затримання сплати позичальником кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми наданого кредиту тощо.

Згідно підпунктів 12.2.1 пункту 2.1 кредитного договору у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про Дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за договором.

У відповідності до пункту 12.2.6 кредитного договору, якщо протягом строку, зазначеного у статті 12.2.5 (30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою)) позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороду, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за договором у повному обсязі, а Банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій:

1) згідно статті 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

2) розірвати договір у судовому порядку.

3) звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у статті 13 Договору.

4) застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволених законодавством України.

У пункті 13.2 кредитного договору сторони домовились про позасудове звернення стягнення на предмет застави, серед іншого яким є продаж предмета застави банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України.

Згідно підпункту 13.3.1 пункту 13.3 цього ж договору, якщо банк обрав такий спосіб позасудового звернення стягнення на предмет застави, як його продаж третій особі, то позичальник зобов`язаний в 30-денний строк з моменту отримання позичальником повідомлення про подію дефолту або з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою, знайти покупця на предмет застави та, у випадку згоди банку, сприяти в укладенні договору купівлі-продажу за вартістю не нижчою усієї суми грошових зобов`язань позичальника за договором (у т.ч. за наданим кредитом). У разі неможливості продажу предмета застави за такою вартістю позичальник повинен негайно надати інше ліквідне майно, яке не обтяжене правами третіх осіб, за згодою банку в заставу/заклад до повного виконання зобов`язань за договором.

Зобов`язання позичальника за даною статтею 13.3.1 вважається виконаним в момент підписання з покупцем договору купівлі-продажу предмету застави та (у разі необхідності) оформлення додаткової застави/закладу на користь банку.

Предметом застави за цим договором у відповідності до пункту 17.9 є легковий вантажопасажирський транспортний засіб.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що 19 квітня 2012 року позивач звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, про що свідчить реєстр рекомендованих листів від 18 квітня 2012 року (а.с. 11).

За результатами розгляду позовної заяви Козельщинським районним судом Полтавської області було ухвалено рішення від 06 листопада 2012 року у цивільній справі № 1611/425/2012, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю та надано повноваження по зверненню стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля GRET WALL DEER, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем зі зняттям автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції та всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Додатковим рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року у справі № 1611/425/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2013 року, вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитно - заставним договором № PLRZAN36440138 від 02 квітня 2008 року в загальній сумі 367 099,10 грн або 45 973,59 доларів США, яка складається з наступного: 20 412,47 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 970,58 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 222,17 доларів США - заборгованість по комісії; 16149,35 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 2187,73 доларів США - штраф (процентна складова), надати ПАТ КБ «ПриватБанк» повноваження по зверненню стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля GREAT WALL DEER, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , з укладенням від її імені договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем зі зняттям автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції та всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчої рівня цін на даний вид майна на підставі відповідної оцінки по визначенню дійсної вартості майна.

Заборгованість за кредитно-заставним договором, в рахунок якої рішенням суду звернуто стягнення на предмет застави, у відповідності до змісту рішення від 06 листопада 2012 року та додаткового рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 січня 2013 року у справі № 1611/425/2012, утворилась та була нарахована позивачем станом на 21 березня 2012 року.

Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та комісій, пені, штрафів за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна. Такими діями позивач (банк) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача.

При цьому, висновок суду першої інстанції, що доказів виконання указаного рішення суду та виконання зобов`язання за кредитним договором сторонами даної справи не надано, підтверджується матеріалами справи.

Позиція апеляційного суду

Щодо підстав для застосування статті 625 ЦК України

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що положення статті 625 ЦК України не можуть застосовуватися, так як здійснено стягнення на предмет застави (автомобіль) є необґрунтованими, оскільки наявність рішення про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, або у разі недостатності суми вирученої від реалізації предмета застави для повного погашення суми заборгованості за кредитним договором.

Щодо спливу позовної давності

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частини першої вищевказаної статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох процентів річних за період з 20 квітня 2012 року по 10 лютого 2021 року, але з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 09 квітня 2021 року.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами за період з 20 квітня 2012 року по 08 квітня 2018 року - дата, що передувала трирічному строку перед датою звернення до суду з позовною заявою.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три проценти річних, що нараховані на суму основного боргу за кредитом, що була визначена судовим рішенням 20 412,47 дол. США, за останні три роки, які передували даті подачі такого позову, по дату визначену позивачем, а саме із 09 квітня 2018 року по 10 лютого 2021 року, а доводи апеляційної скарги щодо необхідності застування наслідків спливу строку позовної давності не дають підстави для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам розрахунок, який наведений судом у рішенні, сторони не оспорюють.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який із дотриманням норм процесуального права, об`єктивно встановив обставини по справі та правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, - підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко