Справа № 159/4007/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/85/21 Категорія: 63 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Опейда В. О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач вважає, що вона має право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , а відповідач, який є власником будинку, перешкоджає їй користуватись цим приміщенням. Те, що вона має право користування житловим приміщенням у будинку позивач обґрунтовує тим, що за життя попереднього власника будинку ОСОБА_3 , яка є матір`ю сторін, був визначений фактичний порядок користування будинком, а саме, перший поверх був у користуванні відповідача, другий і третій у користуванні позивача. Позивач за згодою ОСОБА_3 понесла витрати на добудову будинку тієї частини, де вона проживала разом з дочкою. Будинок має два входи, якими користуються позивач та відповідач. Фактичний порядок користування будинком був визначений, встановлений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2016 (справа № 159/2003/16-ц, провадження № 2/159/770/16). Цим же рішенням встановлено, що між позивачем та попереднім власником будинку ОСОБА_3 укладений договір найму житлового приміщення у будинку. Відповідач, набувши в порядку спадкування після ОСОБА_3 право власності на будинок, самоуправно зламав замки на вхідних дверях будинку, заволодів належними позивачу речами. Позивач вважає, що відповідач мав би надіслати їй у встановленому порядку попередження про розірвання договору найму, надати їй можливість забрати свої речі, натомість він чинить самоуправство. Позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нею житловим приміщенням у будинку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що та обставина, що відповідач зламав замки у вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 , де проживала вона з неповнолітньою дитиною, вказує на те, що відповідач визнає, що позивач проживала за вказаною адресою, користувалась окремим входом до будинку, мала ключі, а отже проживала за згоди попередньої власниці будинку, нині покійної їхньої мами ОСОБА_3 . Факт укладення договору найму житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 між позивачем та ОСОБА_3 встановлений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2016 в справі № 159/2003/16-ц. Відповідач мав повідомити позивача про розірвання договору найму. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2016 в справі № 159/2003/16-ц відмовлено у позовних вимогах про визнання заповіту недійсним, тобто рішення суду підтверджує факт дійсності заповіту на підставі якого відповідач набув право власності на будинок АДРЕСА_1 . На даний час він є власником зазначеного будинку, зареєстрований у ньому. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки не доведене існування у позивача права користування житловим приміщенням, підстави для захисту цього права відсутні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить прав володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2019, виданого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2591.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2016 (справа № 159/2003/16-ц, провадження № 2/159/770/16) не встановлено обставини, на які посилається позивач. А саме, не встановило обставини, що «фактичний порядок користування будинком був визначений за життя попереднього власника будинку ОСОБА_3 », і що «між позивачем та попереднім власником будинку ОСОБА_3 укладений договір найму житлового приміщення у будинку».

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що мотивувальна частина вказаного рішення не містить викладу таких обставин, сформульованих як висновок суду. Виклад у цьому судовому рішенні пояснень чи свідчень учасників судового розгляду, оцінка цих пояснень чи свідчень судом, не є встановленою судом обставиною, яка надалі звільняє від обов`язку її доведення, а є саме викладом і оцінкою цих пояснень чи свідчень і не більше того.

Позивач не довела належними та допустимими доказами того, що вона має право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , а отже і вимагати усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Позивач не довела, що між нею та відповідачем був укладений договір найму жилого приміщення і вона користується житловим будинком на законних підставах. Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування вимог ст. 168 ЖК України до правовідносин, що склались між сторонами.

Відповідач є власником цілого житлового будинку і вправі ним володіти, користуватись і розпоряджатись на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2016 в справі № 159/2003/16-ц не встановлено, що між позивачкою та попереднім власником будинку ОСОБА_3 було укладено договір найму жилого приміщення. Крім того, предметом спору у цій справі було визнання заповіту недійсним і не вирішувалось питання щодо житлових прав позивачки.

Позивач не є членом сім`ї відповідача.

Суд приходить до висновку про відсутність порушення права на користування житловим приміщенням, оскільки такого права позивачки немає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді