ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1138/21 Справа № 174/420/20 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно безстрокового договору укладеного між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 , з 1997 року працював в АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу.

29.02.2016 року був звільнений з вказаної посади та 04.04.2016 року був поновлений на роботі за рішенням суду.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 19.04.2016 року № 99 «Про простій ОСОБА_1 », позивачу з 20.04.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

09.09.2016 року ОСОБА_1 був вдруге звільнений з посади провідного інженера режимно-контрольного відділу. Тобто щомісячно, починаючи з 20.04.2016 року і по 09.09.2016 року, йому не виплачувалася 1/3 частка його окладу у зв`язку з простоєм.

Згідно наказу по ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 22.12.2016 року № 79 «Про простій ОСОБА_1 », позивачу з 23.12.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 установленого йому окладу.

Тобто щомісячно, починаючи з квітня 2016 року і по цей час йому не виплачується 1/3 частка його окладу.

Відповідно до п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки (який діє з 2015 року і до цього часу), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я. Тобто відповідач прийняв на себе обов`язок сплачувати своїм працівникам заробітну плату за час простою в розмірі 100 відсотків від їх розрядів, окладів, якщо вони письмово не відмовляються від переводу на час простою на іншу роботу, не протипоказану їм за станом здоров`я. Таким чином, для того щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100% його окладу, необхідно дві умови, по перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на іншу роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана йому за станом здоров`я.

В свою чергу, позивач жодного разу письмово не відмовлявся від переходу на іншу роботу на час простою. Таким чином, відповідачем були порушені умови діючих колективних договорів у філії «ВГМК», стосовно розміру виплат заробітної плати за час простою не з вини працівника і відповідно, відповідач систематично не доплачував ОСОБА_1 1/3 частки заробітної плати кожного місяця з червня 2016 року по травень 2020 року.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно оплачується його час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу, замість 100 відсотків від його окладу. Згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, стягнуто на його користь недоплачену заробітну плату. Однак відповідач продовжує з травня 2019 року і до цього часу не виплачувати заробітну плату в розмірі 100%.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату за час простою в період з травня 2019 року по травень 2020 року в загальному розмірі 28533,78 грн. без утримання із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів (а.с.1-3).

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати - задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з травня 2019 року по травень 2020 року, в розмірі 26681 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят одна) гривня 54 копійок, без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів. В решті заявлених вимог - відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с. 171 -173).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з філією «ВГМК» АТ «ОГХК» та працює на посаді провідного інженера режимно-контрольного відділу.

29.02.2016 року він був звільнений відповідачем з посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду від 05.04.2016 року поновлений на роботі з 01.03.2016 року.

09.09.2016 року позивач був вдруге звільнений відповідачем згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року поновлений на роботі з 10.09.2016 року. При цьому ОСОБА_1 наказом № 99 від 19.04.2019 року з 20.04.2016 року та наказом № 79 від 22.12.2016 року з 23.12.2016 року встановлено простій та на підставі п. 3.18. Колективного договору філії на 2015-2016 року визначено оплату часу простою позивача не з його вини, з оплатою на час простою 2/3 установленого йому окладу на виробництві.

Також визнано факт встановлення позивачу ОСОБА_1 простою з 23.12.2016 року. Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 35 ).

Згідно абз. 1 п. 3.17 Колективного договору на 2015-2016 роки між Адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (а.с. 16, 17).

Згідно п. 3.18 Колективного договору на 2015-2016 роки, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я, в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу) (а.с. 16, 17).

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.07.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», про стягнення заробітної плати - задоволено частково, та стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, та за період з січня 2017 по квітень 2019 року в розмірі 55638,35 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів (а.с.4-8).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2020 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.07.2019 року залишено без змін (а.с. 9-13).

Згідно довідок про доходи № 1520 від 11.07.2020 року, № 1519 від 11.07.2020 року, розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу за період з січня 2020 по травень 2020 року становить 29 202,07 грн. (а.с. 14) та за період з січня 2019 по грудень 2019 року - 134543,98 грн. (а.с. 14, 15).

На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до ОСОБА_1 , з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані та вручені позивачу.

Згідно детального контррозрахунку заробітної плати ОСОБА_1 № 1823 від 17.07.2020 року за періоди з травня 2019 р. по травень 2020 р. складає 26 681,54 грн. (а.с. 28).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані сторонами матеріали не містять письмової відмови позивача від запропонованих йому посад, а надані відповідачем звернення адміністрації підприємства до позивача з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, які отримано позивачем, але на які ним не надано письмової відповіді, на думку суду, не можна вважати письмовою відмовою позивача від запропонованих йому посад, тому визначення оплати часу простою позивачу за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору у розмірі 2/3 його окладу суперечить вказаному положенню Колективного договору, хоча і не суперечить прямо положенням КЗпП України. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що оплата праці позивача за період з травня 2019 року по травень 2020 року проводилася усупереч вимогам колективного договору і відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу 1/3 частину заробітної плати за вказаний період, а позиція відповідача не має належного обґрунтування оскільки побудована на його припущеннях та документах, що не відповідають діючим законодавчим актам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Як встановлено судом, на філії «ВГМК» АТ «ОГХК» діє Колективний договір на 2015-2016 роки, який є внутрішнім нормативним документом відповідача і його положення є обов`язковими для даного підприємства та працівників філії, та повинні враховуватись судом при вирішені трудового спору. Відповідно до його положень, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов`язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою, тому наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення.

Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що оплата праці проводилась у супереч вимогам колективного договору та відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу 1/3 частину заробітної плати, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з травня 2019 року по травень 2020 року, в розмірі 26681,54 грн., без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів, розрахунок якої перевірений колегією суддів, та колегія суддів погоджується з ним та вважає його вірними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: