Справа № 147/585/21
Провадження № 2/147/360/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Подолян Т.І.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 09.01.2013. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 50000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.05.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 70107,64 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та 2270 грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 16.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту, відмовлено.

08.09.2021 р. від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позов.

Ухвалою суду від 08.09.2021 р. клопотання відповідача було задоволено. Поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами у цивільній справі №147/585/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, шляхом прийняття відзиву.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 вказує, що подану позовну заяву вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення за наступних підстав. 09.01.2013 р. дійсно він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання банківських послуг шляхом надання йому картки для отримання стипендії. Жодного кредитного договору він на той час не підписував, кредитних коштів не брав, будь яких кредитних карток не отримував. У той день ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що у даній Анкеті-заяві відсутні відомості, яку суму кредитного ліміту йому встановлено та на яку картку. Наявні довідки про отримання картки та про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, не підтверджують факт отримання ним кредитних коштів. Окрім того, звертав увагу суду на те, що вищезазначена Анкета-заява викладена російською мовою, що суперечить ст. 10 Конституції України та ст. 6 ЗУ «Про засади державної мовної політики». На думку позивача Анкета-заява та розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може слугувати належними доказами у справі, оскільки підписані представником банку без зазначення будь яких даних, що його ідентифікують. Крім того, у вказаній анкеті відсутнє будь-яке посилання на встановлення кредитного ліміту, наміру отримати кошти у кредит, відсутня відмітка про намір отримання будь-якої картки. Додані ж «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, та не містять підтвердження, що саме з ними ОСОБА_1 ознайомився. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. З посиланням на Постанову Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі №337/1605/16-ц та Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., у задоволенні позову просив відмовити (а.с.87-89).

01.10.2021 р. представником позивача надано відповідь на відзив, в якому спростовують викладені у відзиві обставини, оскільки відповідач користувався грошима: отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів, а отже і отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливе без наявності картки. Окрім того, до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком. Окрім того, ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, свій розрахунок не надано, судово-економічна експертиза по справі не призначалась, а тому представник позивача вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі (а.с.98-105).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що дійсно у січні 2013 року звертався до Приватбанку для отримання послуги, а саме за отриманням картки для отримання стипендії. Жодного кредитного договору не підписував. Кошти, які були на карті були його власними. Він особисто картку поповнював, та відповідно користувався власними коштами, а не коштами банку. Зазначив, що в анкеті -заяві відсутні відомості про те, яку суму кредитного ліміту встановлено та на яку картку. Наявні довідки про отримання картки та про зміну умов кредитування не підтверджують факт отримання ним кредитних коштів. Окрім того, анкета-заява не може бути прийнята судом як доказ, оскільки викладена на російській мові. В задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 09.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.18).

Зі змісту заяви вбачається, що відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Окрім того, у своєму відзиві відповідач підтвердив той факт, що він 09.01.2013 р. звертався до банку з метою отримання банківських послуг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу банківську картку на яку було нараховано кредитні кошти.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.05.2021 складає 70107,64 грн., і складається з: 56859,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 56859,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 13248,12 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.9-15).

Згідно наданої позивачем виписки, з 2013 року по 01.08.2020 року ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами банку, а саме здійснював переказ зі своєї картки через додаток Приват 24, отримував гроші готівкою у банкоматах, сплачував за телекомунікаційні послуги через додаток Portmone, оплачував кур`єрські та поштові послуги, розраховувалася на АЗС, оплачував за товари та послуги, тощо (а.с. 53-60).

Як вбачається з довідки АТ КБ "Приватбанк" 11.05.2017 р. кредитний ліміт було встановлено у розмірі 500,00 грн., 05.06.2017 збільшено кредитний ліміт до 1000,00 грн., 03.07.2017 - збільшено до 5000,00 грн., 08.12.2017 р. збільшено до 27000,00 грн., 29.03.2018 р. збільшено кредитний ліміт до30000,00 грн., 05.04.2018 до 33000,00 грн., 06.06.2018 р. до 35000,00 грн., 12.12.2018 р. до 42000, 00 грн., 22.01.2019 р. збільшено до 50000,00 грн., 12.06.2020 р. зменшено до 47468,47,00 грн., 06.07.2020 р. зменшено до 47463,69 грн. а 05.01.2021 р. зменшено до 0,00 грн (а.с. 16).

Довідкою банку підтверджується, що ОСОБА_1 09.01.2013 р. отримав картку № НОМЕР_1 з терміном дії 08/16, 10.09.2014 р. та 19.12.2014 отримав картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/18, та 01.11.2017 отримав картку № НОМЕР_3 з строком дії до останнього дня 05/21 (а.с. 17).

Отримання карток відповідачем не заперечувалось та вбачається також із виписки про використання коштів.

Разом з тим, судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09.01.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним) (а.с.18).

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, суд дійшов висновку про доведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами, чого ОСОБА_1 зроблено не було.

ОСОБА_1 не спростований розрахунок заборгованості, зроблений позивача. З клопотанням про призначення експертизи він не звертався.

Під документами, на які посилається позивач, зокрема Тарифи, Витяг з Умов, які визначають такі істотні умови договору як розмір відсотків, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредиту та відсотків), підписи сторін відсутні.

Позивач також не зазначив інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов Договору від 09.01.2013, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідач був ознайомлений.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 56859,52 грн., що становить суму заборгованості за простроченим тілом кредиту, підлягають до задоволення.

Так, суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 зазначені у відзиві на позов, що він не укладав кредитний договір та не користувався кредитною карткою, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.01.2013 року зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, сімейний стан, відомості про працевлаштування, так як така інформація може бути відома лише відповідачу ОСОБА_1 .

Крім того про прийняття ним умов договору та використання кредитних коштів вказує і виписка за договором та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що ОСОБА_1 користувався карткою, знімав готівку, розраховувався у терміналах. Щодо зазначення відповідачем, що ним використовувалися власні кошти, які він вносив на рахунок, то із цих же відомостей вбачається, що із карткового рахунку було використано коштів більше, ніж внесено ОСОБА_1 . Різниця цих сум і складає тіло кредиту.

Зазначені дії відповідача вказують, що він погодився із умовами кредитного договору шляхом вчинення дій на його виконання.

Щодо викладення Анкети -заяви та Умов та правил надання банківських послуг на російській мові, то слід зазначити, що статтею 10 Конституції України передбачено, що державною мовою в Україні є українська мова. Однак дана норма Конституції України жодним чином не забороняє учасникам цивільних відносин укладати цивільні договори (чи викладати частини таких договорів) на російській мові. Закон України «Про засади державної мовної політики» взагалі не може поширюватися на відносини, які виникли між сторонами, оскільки прийнятий після укладення кредитного договору. Загалом викладення Умов та правил надання банківських послуг на російській мові не може бути підставою для відмови у задоволенні позову банку.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання та користування відповідачем кредиту, а ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушив зобов`язання за даним договором.

Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

У Заяві позичальника від 09.01.2013 відсоткова ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користуванням кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором від 09.01.2013, посилався на заяву позичальника про приєднання до Умов, Витягу з Тарифів Банку, Витягу з Умов, які розміщені на його сайті.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами 09.01.2013, не зазначена відсоткова ставка за договором.

Згідно з наданим позивачем Витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов`язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Не зазначений тариф обслуговування кредитною картою саме ОСОБА_1 .

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими Умовами кредитування та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, які додані до позовної заяви, відповідач ОСОБА_1 ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.05.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 13248,12 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) в розмірі 1840,97 грн. (56859,52 грн. розмір задоволених вимог х 100/ 70107,64 грн. розмір заявлених позовних вимог = 81,10 % задоволених вимог; 2270 грн. х 81,10 % /100 % = 1840,97 грн. розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог).

Керуючись ст. ст. 76, 81 83, 141, 259, 263-265,268,272, 273, 279 , суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 56859 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 52 коп. та 1840 (одна тисяча вісімсот сорок) грн. 97 коп. судового збору.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.12.2021 року.

Суддя О.А. Натальчук