Справа № 430/217/21
Провадження № 2/430/68/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Романової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та його представника адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича до Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та його представник адвокат Бірюков І.Ю. звернулися до суду з позовною заявою до Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно.

28.04.2021 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про заміну у цивільній справі первісного відповідача його правонаступником, а саме на Станично-Луганську селищну військово-цивільну адміністрацію Щастинського району Луганської області.

28.04.2021 року судом була винесена ухвала про заміну у цивільній справі первісного відповідача його правонаступником, а саме на Станично-Луганську селищну військово-цивільну адміністрацію Щастинського району Луганської області.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивач є рідним братом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 була зареєстрована за однією адресою з чоловіком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; що складається з: А-1 - житловий будинок, а - веранда, а2 - відкрита веранда, Б - літня кухня - сарай, б - тамбур, Г - погріб, Е - вбиральня, №1 - колодязь, №3 - ворота. Вказаний об`єкт нерухомого майна при житті ОСОБА_3 не пройшов державну реєстрацію за законодавством, що діяло з 1973 року по 2017 рік. Позивач звернувся до Станично-Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому у видачі свідоцтва було відмовлено на підставі відсутності документів, що підтверджує право власності померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на побудовані без дозвільних документів будівлі. У зв`язку з тим, що позивач в досудовому порядку не має можливості вирішити даний спір, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. В якому просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: А-1 - житловий будинок, а - веранда, а2 - відкрита веранда, Б - літня кухня - сарай, б - тамбур, Г - погріб, Е - вбиральня, №1 - колодязь, №3 - ворота.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача - Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області, у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 23.12.1999 року, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 03.02.1994 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією домової книги, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 19 грудня 2013 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією домової книги, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 20.12.2017 року.

ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , даний факт підтверджується копією рішення Біловодського районного суду Луганської області у справі № 408/10575/18-ц (провадження № 2-о/408/58/20) від 27 лютого 2020 року.

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано право безстрокового користування земельною ділянкою АДРЕСА_3 -Луганське на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20 серпня 1973 року, який був укладений на підставі рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради депутатів трудящих № 12 від 30.05.1973 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради № 63 від 22.02.2000 року було засвідчено право приватної власності на земельну ділянку, що було закріплено за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки на об`єкт нерухомого майна 23.10.2020 року, було зазначено, що на підставі рішення районної ради № 389 від 22.08.1989 року було змінено номер житлового будинку з «32» на «79», а також смт. Станично-Луганське було перейменовано на смт. Станиця Луганська на підставі Постанови Верховної Ради України від 07.06.2007 року № 1155-V.

Після смерті ОСОБА_4 , спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_3 , оскільки на час смерті мешкала з ним разом за однією адресою, що підтверджується копією домової книги.

20.05.2014 року ОСОБА_3 звернулась до державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після померлого ОСОБА_4 , після чого була заведена відповідна спадкова справа, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 56094394 від 20.05.2014 року .

Після смерті ОСОБА_3 19.08.2017 року залишилася спадщина у вигляді будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; що складається з: А-1 - житловий будинок, а - веранда, а2 - відкрита веранда, Б - літня кухня - сарай, б - тамбур, Г - погріб, Е - вбиральня, №1 - колодязь, №3 - ворота.

21.09.2018 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після померлої ОСОБА_3 , після чого була заведена відповідна спадкова справа, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 62092934 від 02.03.2018 року .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_4 .

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2020 року, винесеної державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори В.М.Кондратьєвим, ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадщину.

Судом встановлено, на підставі записів, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (інвентаризаційна справа № 4022), житловий будинок було побудовано у 1995 році.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року).

За змістом статей 524, 548 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника ( спадкоємця ) вирішується в судовому порядку.

Наказ Мінрегіону 03.07.2018 року №158 «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт».

Вказаний Наказ встановив процедури та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозвільного документа на виконання будівельних робіт індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після смерті рідної сестри позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 була зареєстрована спадкова справа 02.03.2018 року № 62092934 Станично-Луганською державною нотаріальною конторою Луганської області. Спадкова справа відкрита за заявою позивача ОСОБА_1 , який у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 рідної сестри ОСОБА_3 та через відсутність правовстановлюючих документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд також враховує, що окрім позивача з заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори інші спадкоємці не звертались.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно зазначене ним у позовній заяві.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та його представника адвоката Бірюкова Ігоря Юрійовича до Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; що складається з: А-1 - житловий будинок, а - веранда, а2 - відкрита веранда, Б - літня кухня - сарай, б - тамбур, Г - погріб, Е - вбиральня, №1 - колодязь, №3 - ворота.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Попова