Справа № 405/4800/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В., Дятел О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи на стороні відповідача - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення коштів за будівельні матеріали, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказала, що 21.02.2007 року вона придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та самовільно розпочала будівництво двоповерхового житлового будинку літ. «В». Рішенням сесії Кіровоградської міської ради від 16.09.2008 року № 1217 позивачу передана зазначена земельна ділянка площею 598,09 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, якою вона користувалася для будівництва вказаного двоповерхового будинку.

Вказала, що для завершення будівництва 21.07.2008 року вона взяла у ОСОБА_8 в позику гроші в сумі 30000 доларів США зі сплатою 7% на місяць. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики того дня між ними укладено договір купівлі-продажу належної позивачу 1/2 частини вказаного будинку. За усною домовленістю після завершення будівництва ОСОБА_8 мав повернути 1/2 частину будинку, а позивач кошти. При цьому, новозбудований двоповерховий будинок вона не продавала, згадка про нього відсутня у договорі купівлі-продажу. Однак, ОСОБА_8 дізнавшись, що новозбудований будинок не введений в експлуатацію і земельна ділянка не приватизована, 01.04.2009 року уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня ОСОБА_8 застосовуючи фізичне та психічне насилля змусив написати розписку, згідно якої вона начебто продала йому 1/2 частину будинку разом із новозбудованим двоповерховим будинком. В подальшому, новим власником ОСОБА_9 було припинено доступ позивача до новозбудованого будинку. Крім того, 09.07.2010 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що договори купівлі-продажу не містили вказівок на продаж двоповерхового будинку літ. «В» або будівельних матеріалів. Рішенням Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року № 3949 ОСОБА_6 виділено в користування спірну земельну ділянку загальною площею 0,0935 кв.м. та на підставі даного рішення 29.10.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 118935. Тобто, ОСОБА_6 незаконно отримав право власності на земельну ділянку, яка у позивача не вилучалася. Зазначила, що на будівництво вказаного двоповерхового будинку вона використала: 25 шт. фундаментних блоків; 200 метрів арматури; 18000 шт. цегли; 12000 шт. нової цегли; 10 плит перекриття; 3 м? балок для перекриття; 2 м? дошок для підбивки стелі; 60 листів шиферу; 11 пластикових вікон; вхідні двері; 5 міжкімнатних дверей; 120 шт. гіпсокартону; 10 мішків АБС; 350 мішків цементу; 15 м? піску; 10 м? щебінки; електричне обладнання; 100 кв. м. плитки для підлоги; обладнання для електроопалення; 5 м? керамзиту; 10 шт. рулонів руберойду; міжповерхові сходи; обладнання ванної кімнати; 320 м профілю під гіпсокартон. Дані будівельні матеріали також допомагав придбавати чоловік дочки позивача ОСОБА_10 . За таких обставин просить визнати за нею право власності на вказані будівельні матеріали, обладнання та стягнути з відповідача їх вартість та вартість робіт, які були використані при будівництві вказаного двоповерхового будинку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.07.2015 року відкрито провадження у справі, призначений судовий розгляд.

27.10.2015 року представник відповідача ОСОБА_6 подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що відповідач допускає, що новозбудований двоповерховий будинок частково збудований з будівельних матеріалів, що належали ОСОБА_1 , однак вона вже реалізувала своє право власності на будівельні матеріали шляхом укладання договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.07.2008 року, відповідно до якого вона продала ОСОБА_8 1/2 частину житлового будинку, який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 . Більш того, 01.04.2009 року позивач склала розписку, згідно якої вона на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.07.2008 року продала новобудову незавершеного будівництва. Факт складання позивачем такої розписки нею не заперечується. Також відповідач вказав на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки про порушення свої прав вона дізналася ще у 2008 році. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 25.12.2015 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу на час якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 06.04.2016 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою суду від 24.05.2016 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу на час якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 12.06.2017 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою від 22.06.2017 року призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

При цьому, судом відзначається,що 15.12.2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року Цивільний процесуальний кодекс України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

04.06.2018 року на адресу суду від ПП «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» надійшло клопотання, в якому експерт просив вирішити питання щодо оплати вартості експертизи, оскільки 04.08.2017 року на адресу позивача було направлено рахунок фактуру № 22/17, проте станом на 01.06.2018 року оплата вартості експертизи не здійснена. До отримання оплати проведення експертизи призупинено.

Ухвалою суду від 06.06.2018 року провадження у справі поновлено.

27.06.2018 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи дана цивільна справа перерозподілена головуючому судді Драному В.В.

Ухвалою суду від 28.08.2018 року на час проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи провадження у справі було зупинено.

09.09.2019 року до суду надійшов висновок експертів № 39 від 20.05.2019 року за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 405/4800/15-ц.

Ухвалою суду від 19.08.2019 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 02.10.2019 року клопотання позивача про залучення співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 08.11.2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на 97/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 .

Позивач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати наслідки пропуску строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали, письмових пояснень не подавали.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.02.2007 року ОСОБА_1 придбала 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 934,9 кв.м. (договір купівлі-продажу № 344).

В подальшому, ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці розпочала будівництво нового двоповерхового житлового буднику, який в технічному паспорті від 06.07.2010 року позначений літерою «В».

В матеріалах справи наявні видаткові документи на придбання будівельних матеріалів (цегла, шифер), видані на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 13-15). Також до позову додано комерційну пропозицію Фабрики вікон « Shemesh », адресовану ОСОБА_10 , в якій вказано вартість виготовлення віконних конструкцій (т. 1, а.с. 16).

Як вбачається з висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 16.05.2008 року № 4-1037 згідно заяви власника ОСОБА_1 було проведено обстеження незакінченого будівництва по АДРЕСА_1 та встановлено, що домоволодіння за цією адресою належить ОСОБА_1 (1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 21.02.2007 року № 344) та ОСОБА_11 (2/25 частини та 21/50 частина). Домоволодіння складається, зокрема з житлового будинку « Аа » та житлового будинку (незакінчене будівництво) «В», відсоток готовності якого складає 63% (т. 1, а.с. 17). Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом від 24.07.2007 року (т. 1, а.с. 21-24).

Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового буднику від 21.07.2008 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_8 1/2 частину житлового буднику (домоволодіння), який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 934,9 кв.м.

Також 21.07.2008 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_8 розписку, згідно якої вона взяла у нього в борг 30000 доларів США під 7% в місяць. В якості застави вона надала будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом купівлі-продажу (т. 1, а.с. 87).

Того ж дня, ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 підписала розписку, згідно якої вона продала півбудинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з новобудовою, яка знаходиться на території ділянки (двоповерхова будівля площею 100 кв. м. із цегли), оскільки його не можна було документально оформити. Претензій фінансового характеру не мають (т. 1 а.с. 83).

Разом з тим, рішенням Кіровоградської міської ради від 16.09.2008 року № 1217 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку площею 598,09 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12). Проте, позивачем державний акт про право власності на вказану земельну ділянку не отриманий, а внаслідок продажу нею 1/2 частки вказаного домоволодіння право власності на вказану земельну ділянку не було зареєстровано.

Як вбачається із довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 12.12.2008 року ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 21.07.2008 року № 5248 придбав у позивача 1/2 частину будинку (домоволодіння), за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 18).

01.04.2009 року ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі-продажу № 1167 продав 1/2 частину будинку ОСОБА_9 , який в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року продав цю частину ОСОБА_6 .

Згідно листа прокурора Ленінського району м. Кіровограда від 29.05.2009 року № 148 ОСОБА_1 18.04.2009 року звернулася до міліції із заявою на дії ОСОБА_13 , який змінив замки в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданої прокурору інформації ОКП «Кіровоградське ООБТІ» встановлено, що спірний будинок «В» не зареєстрований, однак є самовільно збудованим та належить ОСОБА_1 , а тому відносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 є цивільно-правовими (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 11.11.2010 року № 1-700 згідно заяви власника ОСОБА_6 було проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 та встановлено, що домоволодіння за цією адресою належить ОСОБА_6 (1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року № 759) та ОСОБА_11 (2/25 частини та 21/50 частина). При обстеженні виявлено, що ОСОБА_6 самовільно збудовано житловий будинок «В» (т. 1, а.с. 94).

В подальшому, ОСОБА_6 став власником 1/2 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на землю, виданим на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року № 3949 (т. 1, а.с. 93-94).

Згідно сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії КД 000597, виданого 25.11.2010 року, забудовником двоповерхового будинку загальною площею 98,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , вказано ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 92).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2011 року у справі № 2-253/11 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про визнання права власності на будівельні матеріали, які були використанні для будівництва двоповерхової будівлі літ. «В», що розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користування вказаним майном відмовлено. Натомість, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.05.2012 року дане рішення було скасовано, а позов на підставі заяви ОСОБА_1 залишено без розгляду (т. 2, а.с. 174-177, 178).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2012 року у справі № 1111/5235/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.02.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи на стороні відповідача - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_11 про визнання незаконними та скасування рішення Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року в частині виділення ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0935 га по АДРЕСА_1 ; сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії КД 000597; державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 118935 виданий ОСОБА_6 ; зобов`язання ОСОБА_6 усунути перешкоди та надати доступ до новоствореного двоповерхового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та членам комісії по прийомці та введенню в експлуатацію самовільно збудованого будинку, а також зобов`язання ОСОБА_6 надати ОСОБА_1 ключі від дверей даного будинку відмовлено (т. 1, а.с. 26-27, 28-29).

Згідно висновку додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи № 39 від 20.05.2019 року, яка була проведена експертами ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» на підставі даних, що містяться у матеріалах справи, ринкова вартість будівельних матеріалів, конструкцій, які використовувалися при будівництві двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 на дату складання даного висновку становить 500676 грн., з урахуванням ПДВ вартість будівельних робіт становить 680785 грн. (т. 2, а.с. 76-96).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, в редакції на час спірних правовідносин, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у редакції на час спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, у редакції на час спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у справах № 2-253/11 та № 1111/5235/12 у договорі купівлі-продажу частки житлового буднику від 21.07.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_8 1/2 частину житлового буднику (домоволодіння), який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 934,9 кв.м., продавець жодним чином не зазначила, що на території вказаного домоволодіння знаходяться будівельні матеріали, що належать їй на праві власності. Також, в п. 2.2 договору купівлі-продажу продавець вказала, що продаж нерухомості відповідає її інтересам та інтересам її сім`ї.

Відтак, ОСОБА_1 реалізувала своє право власності на будівельні матеріали, що використані при будівництві двоповерхового житлового будинку «В» шляхом укладення договору купівлі-продажу, згідно якого вона продала свою частку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується відповідною розпискою від 21.07.2008 року.

У свою чергу, доводи позивача про те, що вона не мала наміру продавати об`єкт незавершеного будівництва належними та допустимими доказами не підтверджено.

Так, суд вважає недоведеними твердження позивача про здійснення будівельних робіт зі зведення та благоустрою вказаного двоповерхового будинку після 21.07.2008 року (дати продажу ОСОБА_8 1/2 частки домоволодіння), оскільки позивачем не надано достатніх доказів цього - проектно-кошторисної документації, договорів підряду, актів виконаних та прихованих робіт, квитанцій, тощо.

Також суд вважає недоведеними твердження позивача про написання нею розписки від 21.07.2008 року про продаж недобудованого об`єкту нерухомості під тиском ОСОБА_8 , інші докази відсутності вільного волевиявлення позивача та її чоловіка під час підписання даної розписки у матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом відзначається, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження здійснення нею витрат на будівельні матеріали, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки надані нею видаткові документи на придбання будівельних матеріалів (цегла, шифер), видані на ім`я як ОСОБА_10 так і ОСОБА_1 . При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_10 являється чоловіком дочки або іншою уповноваженою особою позивача матеріали справи також не містять. При цьому, у позові міститься перелік з 24 найменувань будівельних матеріалів, а позивачем надано докази придбання безпосередньо нею будівельних матеріалів лише за 3 найменуваннями у січні та березні 2008 року.

Також, суд не бере до уваги висновок додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи № 39 від 20.05.2019 року, оскільки вона була проведена експертами ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» на підставі лише даних, що містяться у матеріалах справи, а не шляхом безпосереднього огляду об`єкту дослідження, а встановлена ринкова вартість будівельних матеріалів, конструкцій, які використовувалися при будівництві двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 ) вказана на дату складання даного висновку, а не на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 06.12.2019 року подав до суду заяву, в якій просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог, у зв`язку з тим, що позивачу стало відомо про факт порушення її прав ще 21.07.2008 року під час укладання договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 265 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено належності їй будівельних матеріалів, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також те, що право власності на домоволодіння за вказаною адресою було відчужено позивачем, а відповідач ОСОБА_6 у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на вказаний двоповерховий будинок, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а тому заходи забезпечення даного позову вжиті ухвалою суду від 08.11.2019 року слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 158, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення коштів - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення даного позову вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.11.2019 року шляхом скасування арешту на 97/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.05.2021 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний