Провадження № 2/522/7479/21
16 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі - Кісліної В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири, посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. від 03.07.2018 року та договір дарування на 1/6 частку вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. від 04.07.2018 року. Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 є його матір`ю та зареєстрована в зазначеній квартирі, що належить йому на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивач стверджує, що відповідачка з 2011 року не проживає за даною адресою, що підтверджується актом про не проживання від 07.07.2021 року, так як вона проживає у власні квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 квартирую не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, ні на що не претендує, перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинив, відповідачка добровільно давно поїхала з квартири. Також позивач зазначає, що має намір продати дану квартиру, однак не має змоги, оскільки в ній зареєстрована ОСОБА_2 , яка в добровільному порядку не бажає зніматися з реєстрації місця проживання. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не проживає за місцем реєстрації з вересня 2011 року, внаслідок чого створює позивачу перешкоди у здійсненні права володіння, користування і розпорядження своїм майно, тому як власник житла позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх прав.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Шенцевій О.П.
Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 16.07.2021 року відкрито провадження по справі на підставі вказаної позовної заяви за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача подала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, суд вважає можливим заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст.178ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. №823 від 03.07.2018 року та договору дарування на 1/6 частку вказаної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. № 840 від 04.07.2018 року, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129534940 та №129710647.
Позивач в зазначеній квартирі зареєстрований з 11.08.2006 року, що підтверджено відміткою у паспорті ОСОБА_1 .
Відповідачка зареєстрована у вказаній квартирі.
Відповідно до акту про не проживання від 07.07.2021 року відповідачка ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 , з 01.09.2011 року по теперішній час.
Згідно інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» №140808885 від 02.07.2021 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах, понад встановленого законом строку за відповідачем.
Відповідно до статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного Кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15, 16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила (позбавлена) право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя