Справа № 638/4971/21
Провадження № 2/638/3761/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, в обґрунтування якого зазначив, що 04 жовтня 2018 року Харківським районним судом Харківської області у справі № 635/3026/18 було винесено вирок відносно ОСОБА_2 та визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 3400 грн без позбавлення її права керування. Також вироком суду було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 77280 грн, витрати по оплаті товарознавчого дослідження - 1800 грн, витрати по оплаті професійної правової допомоги - 10000 грн та моральну шкоду 25000 грн, а всього 114080 грн.

05 грудня 2018 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №635/3026/18, який було видано 12 листопада 2018 року Харківським районним судом Харківської області у справі № 635/3026/18.

15 березня 2021 року виконавче провадження №57843924 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, рішення суду залишалося довгий час не невиконаним, у зв`язку з чим позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідачки суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 05 листопада 2018 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 7370 грн та інфляційні збитки за вказаний період у розмірі 13306,44 грн, а всього 20676,44 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подала.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року у справі № 635/3026/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 3400 грн без позбавлення її права керування. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 77280 грн, витрати по оплаті товарознавчого дослідження - 1800 грн, витрати по оплаті професійної правової допомоги - 10000 грн та моральну шкоду 25000 грн, а всього 114080 грн (а.с. 7-9).

Вирок набрав законної сили 05 листопада 2018 року та на його виконання в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 листопада 2018 року видано виконавчий лист (а.с. 10).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нелюбою Мариною Анатоліївною від 05 грудня 2018 року на підставі зазначеного виконавчого листа №635/3026/18 від 12 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження №57843924 (а.с. 11).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюковим Олександром Володимировичем від 15 березня 2021 року виконавче провадження № 57843924 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 77280 грн, витрат по оплаті товарознавчого дослідження - 1800 грн, витрат по оплаті професійної правової допомоги - 10000 грн та моральної шкоди 25000 грн, а всього 114080 грн, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа (а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Як зазначалось вище, вироком Харківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року у справі № 635/3026/18, що набрав законної сили 05 листопада 2018 року, з відповідача на користь позивача стягнуто 114080 грн.

Тобто, з 05 листопада 2018 року у ОСОБА_2 виник обов`язок сплатити суму грошових коштів у розмірі 114080 грн ОСОБА_1 , які були завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідач стала боржником позивача у даному правовідношенні.

Фактично рішення суду боржником виконано 15 березня 2021 року, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 15 березня 2021 року.

Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що боржником, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з боржника в користь стягувача підлягають стягненню сума інфляційних втрат на суму боргу та три процентів річних за весь час прострочення.

Суд зазначає, що у даному випадку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надала належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за несвоєчасне виконання судового рішення у сумі 20676 грн 44 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання даної позовної заяви у розмірі 908 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору-доручення про надання правничої допомоги від 15 березня 2021 року, копію додатку до договору про надання правової допомоги від 31 березня 2021 року, розрахунок суми гонорару наданої правової допомоги адвоката Бірючинського Е.О., копію акта про прийняття-передачу наданих послуг від 31 березня 2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №31/03, виданої ОСОБА_3 .

Однак, всупереч зазначеним вище вимогам представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наданий розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу суд приймає виключно як доказ розрахованої адвокатом суми власного гонорару.

Водночас зазначений розрахунок не може бути доказом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), оскільки за своєю природою розрахунок суми гонорару полягає виключно у визначенні вартості робіт, їх економічній обґрунтованості, а метою складання опису робіт (наданих послуг) є фіксація та опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) представником позивача та позивачем суду не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20), відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладених обставин, зважаючи на те, що суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 13, 77-81, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , суму трьох процентів річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання судового рішення у розмірі 20676 (двадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн 44 коп.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 червня 2021 року.

Суддя І.П. Латка