Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючої - судді Чальцевої Т.В.

при секретарі Сєрих І.С.

за участю позивача . ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12.10.2013р. позивач перебував у шлюбі з відповідачем. Шлюб було розірвано згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03.09.2019р. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою - ОСОБА_2 ..

Однак, між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як відповідачка не бажає його присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином. Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним. Оскільки відповідач ОСОБА_2 ухилялась від врегулювання питання його участі у вихованні сина, позбавляла можливості вільно спілкуватись з дитиною, позивач був змушений звернутися до органу опіки та піклування Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області. Рішенням виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області № 112 від 04.12.2019р. було визначено порядок участі позивача у виховані дитини. З листопада 2020р. відповідач почала знов чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим позивач повторно звернувся до Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області. Відтак, вважає свої права порушеними та просить суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , та визначити наступні способи його участі у вихованні дитини, а саме- необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку; спілкування та проведення часу/ відвідування дитиною три рази на тиждень щомісяця з16:00г. поточного дня до 16:00г. наступного дня без присутності матері за місцем проживання батька, з можливістю відвідування місць загального відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини та графіку роботи батька, із них один день у вихідний день.; надавати дитину батькові під час щорічної відпустки батька не менш двох тижнів для спілкування та проведення спільного відпочинку та оздоровлення дитини у громадських місцях, місцях розваг для дітей на території України без присутності матері; зобов`язати матір узгоджувати питання щодо навчання, лікування, виховання дитини разом з батьком дитини.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила, що не заперечує проти необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку; готова надавати дитину батьку два рази на тиждень; в решті частині позовних вимог просила відмовити .

Представники третьої особи у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність з урахуванням відповідного наданого на адресу суду висновку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області , актовий запис № 38 (а.с. 13)

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03.09.2019р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 14)

Відповідно до Рішенням виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області № 35 від 05.05.2021р., визначено спосіб участі батька - позивача у вихованні дитини в такий спосіб :

- три рази на тиждень щомісяця з16:00г. поточного дня до 16:00г. наступного дня без присутності матері за місцем проживання батька, з можливістю відвідування місць загального відпочинку, з урахуванням стану здоров`я дитини та графіку роботи батька, із них один день у вихідний день. Зустрічі проводити на території смт. Новотроїцьке в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності матері, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини;

- надавати дитину батькові під час щорічної відпустки батька не менш двох тижнів для спілкування та проведення спільного відпочинку та оздоровлення дитини у громадських місцях, місцях розваг для дітей на території України без присутності матері.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства " контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. При цьому, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Більш того, позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Судом також встановлено, що з запропонованим Рішенням виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області № 35 від 05.05.2021р., графіком зустрічей батька з сином не погоджується відповідач ОСОБА_2 .

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином у спосіб, визначений Рішенням виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області № 35 від 05.05.2021р., чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи вік дитини, характер взаємовідносин, що виник між сторонами у справі, відсутність між ними порозуміння з приводу участі обох батьків у вихованні дитини, беручи до уваги рішення виконавчого комітету Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області № 35 від 05.05.2021р., суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_1 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_3 :

спілкування та проведення часу з дитиною за місцем фактичного проживання та реєстрації батька три рази на тиждень: з 16:00 години поточного дня до 16:00 години наступного дня без присутності матері з можливістю відвідування місць загального відпочинку (громадських місць), з урахуванням стану здоров`я дитини та графіку роботи позивача та відвідування дитиною дитячого садка, із них один день у вихідний день; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку;

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності інтересам дитини спілкування з батьком протягом декількох днів поспіль, оскільки її посилання на те, що після цього дитина повертається хворою, або має проблеми зі здоров`ям чи відправленням своїх фізіологічних потреб, не підтверджені будь-якими доказами.

Також судом не виявлено будь-яких перешкод для відвідування позивачем дитини у дошкільному закладі, присутності його на виховних та святкових заходах, організованих навчальним закладом .

При цьому на переконання суду позивач, сумлінно ставлячись до виконання батьківських обов`язків, має сам цікавитись у навчальному закладі вказаними заходами, оскільки у відповідача відсутній обов`язок повідомляти позивача про заплановані навчальним закладом заходи, що проводяться за участю батьків. Будь-які докази перешкоджання відповідачем позивачу бути присутнім на таких заходах до справи сторонами додані не були.

Внаслідок малолітнього віку дитини (шість років), яка постійно проживає з матір`ю та має лише періодичні зустрічі з батьком, у зв`язку з відсутністю переконливих доказів, що дитина нормально сприйматиме тривалу відсутність матері, суд не вважає можливим встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини як відпочинок з дитиною під час щорічної відпустки батька не менш двох тижнів для спілкування та проведення спільного відпочинку та оздоровлення дитини у громадських місцях, місцях розваг для дітей на території України без присутності матері.

Встановивши дані обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 157-159 СК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовільнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши можливість спілкуватись та приймати участь у вихованні дитини.

Визначити ОСОБА_1 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

спілкування та проведення часу з дитиною за місцем фактичного проживання та реєстрації батька три рази на тиждень: з 16:00 години поточного дня до 16:00 години наступного дня без присутності матері з можливістю відвідування місць загального відпочинку ( громадських місць) , з урахуванням стану здоров`я дитини та графіку роботи позивача та відвідування дитиною дитячого садка, із них один день у вихідний день; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку;

Зобов`язати матір дитини відповідача по справі ОСОБА_2 узгоджувати питання щодо навчання, лікування, виховання дитини із батьком дитини позивачем по справ ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, безпосередньо до апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 травня 2021 року.

Суддя: Т.В. Чальцева