КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/385/2021
У Х В А Л А

01 червня 2021 року місто Київ

справа № 370/1954/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандири О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про заборону та припинення користування земельними ділянками, скасування державного акту про право власності та заборону вчиняти дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Копилівської сільської ради Макарівського районну Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення сільської ради, державних актів про право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року первісний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2020 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 27 травня 2021 року подав апеляційну скаргу та клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_7 подана апеляційна скарга на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову, однак, нею пропущений строк на апеляційне оскарження рішення, із причин, які належать до поважних.

Вказував, що до таких причин зокрема належать те, що повний текст рішення в судовому засіданні не проголошувався та копія рішення ОСОБА_1 чи її представнику не направлялась судом взагалі, з матеріалами справи та повним текстом рішення представник відповідача ОСОБА_2 ознайомився в апеляційному суді 29 жовтня 2020 року.

Зазначав, що на час подачі апеляційної скарги ОСОБА_8 , рішення районного суду містило певні протиріччя щодо змісту вирішених ним позовних вимог за зустрічним позовом, які могли бути усунуті шляхом ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення та/або виправлення описки в рішенні, про що ОСОБА_1 було подано заяву до районного суду, що перешкоджало викладенню ним доводів оскарження рішення в такій його частині із причин правової невизначеності того, в якому порядку слід усувати такі недоліки рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про продовження строку на усунення недоліків на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову з тих мотивів, що у разі ухвалення першої інстанції додаткового рішення у даній справі та постановления ухвали про виправлення описки в рішенні суду вказані судові рішення будуть самостійними об`єктами оскарження.

Посилався на те, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки у рішенні Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а відповідна ухвала оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги якої продовжується.

Вказував, що про те, що суд апеляційної інстанції не розгляне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року, до винесення ним постанови за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, що зробило б можливим заявлення стороною ОСОБА_1 клопотання про повторне повернення справи до районного суду для вирішення питань ухвалення додаткового рішення та виправлення описки в ньому, а після цього подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги на оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - її представнику стало відомо 27 квітня 2021 року.

Зазначав, що на даний час ухвала Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року ще не набрала законної сили, а його зволікання із оскарженням рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 призведе до повної втрати нею права на таке оскарження.

Посилався на те, що наведені обставини належать до поважних причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, а тому пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки в протилежному випадку ілюзорним є право ОСОБА_9 на оскарження рішення районного суду в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову.

Колегія суддів вважає, що наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 31 серпня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення (т.3, а.с.45-46).

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2020 року.

Згідно супровідного листа від 29 вересня 2020 року Макарівським районним судом Київської області відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію повного тексту рішення суду від 31 серпня 2020 року (т.3, а.с. 56).

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 вказаного рішення матеріали справи не містять.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи та повним текстом оскаржуваного рішення 29 жовтня 2020 року, що підтверджується його заявою (т.3 а.с.95).

А тому останнім днем для подання апеляційної скарги на вказане рішення суду є 30 листопада 2020 року, а апеляційна скарга подана до суду 27 травня 2021 року.

Таким чином, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 рокуподана з пропуском встановленого законом строку без поважних причин.

Згідно з ч.ч.3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ч.1 ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Пунктом 19 ч.1 ст.353 ЦПК України визначено, що ухвала суду першої інстанції про внесення або про відмову у внесенні виправлень у рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Отже, рішення суду, додаткове рішення суду, ухвала відмову в прийнятті додаткового рішення та про виправлення описки у рішенні суду є самостійними об`єктами оскарження.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скористався своїм правом на оскарження ухвали Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року, подавши апеляційну скаргу на вказану ухвалу.

Крім того, ознайомившись з оскаржуваним рішенням суду від 31 серпня 2020 року та ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року апелянт ознайомився і з мотивами постановлення вказаних судових рішень.

При цьому слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, на які посилається представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у клопотанні про поновлення процесуального строку не можуть бути визнані апеляційним судом поважними та переконливими.

Згідно з ч.3 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк для усунення недоліків, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 рокуза період з 01 грудня 2020 року по 26 травня 2021 року та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

Керуючись ст.357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандири О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про заборону та припинення користування земельними ділянками, скасування державного акту про право власності та заборону вчиняти дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Копилівської сільської ради Макарівського районну Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення сільської ради, державних актів про право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу недійсним залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: