22-ц/804/1156/21
242/3123/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20 квітня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 242/3123/20
Номер провадження 22-ц/804/1156/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Попової С.А., Ткаченко Т.Б.
за участю секретаря: Сікори М.М.
учасники справи :
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2021 року головуючого судді Владимирської І.М. зі складанням повного тексту судового рішення 02 лютого 2021 року по цивільній справі про зобов`язання вчинити певні дії,-
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивований тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі з 2003 року по 2020 рік мешкали у вказаній квартирі , яку звільнили в процесі судового позову, відповідно до ухвали суду. У березні 2020 року, після звільнення відповідачами квартири, позивачем виявлено пошкоджену квартиру, яка вже не придатна для мешкання. На момент заселення відповідачів 06 серпня 2003 року квартира знаходилась в задовільному стані, була з усіма умовами. З підстав чого, позивач звертався до поліції та Гірницької міської ради, яка призначила комісію, в акті якої зазначено тільки частину пошкоджень. На теперішній час квартира перебуває в стані непридатному для життя. Просив, зобов`язати відповідачів зробити капітальний ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить задовольнити позов, з урахуванням зазначених у позові, у заяві про усунення недоліків, апеляційній скарзі доводів, визнати факт пошкодження майна позивача відповідачами, факт недбайливого ставлення до майна позивача відповідачами, зобов`язати відповідачів доробити ремонт, полагодити пічне вогнище, встановити систему опалення, докласти плитку на стінах у кухні; зобов`язати Гірницьку міську раду призначити повторну комісію по пошкодженням квартири відповідно до заяви позивача; долучити до участі у справі у якості третіх осіб Селидівське відділення поліції та Гірницьку міську раду; отримати з реєстру місця проживання громадян відомості про постійну реєстрацію позивача; притягнути до відповідальності відповідача ОСОБА_4 за ігнорування суду,оскільки вона жодного разу не з`являлася до суду, не надавала пояснень. Вважає, що у даному рішенні суду по суті предмету спору все зазначено виключно на користь позивача, тому не зрозуміло, чому судом відмовлено. Також, зазначає, що судом проігноровано та не зобов`язано Гірницьку міську раду, для об`єктивності, призначити повторну комісію. Крім того, зазначає, що у даній квартирі не мешкав з моменту її придбання до заселення відповідачів, що відповідачами не спростовано, відповідачі увесь цей час були зареєстровані та мешкали у квартирі позивача, бо власного житла не мали, позивач мав постійну реєстрацію за адресою АДРЕСА_2 , що ніяк не спростовано відповідачами. Зауважує, що три роки намагався виселити відповідачів з вказаної квартири, відібрати ключі від квартири, які у позивача взагалі були відсутні, тому, вважає, що позивач фізично не мав змоги щось пошкодити у квартирі. Щодо не доведення позивачем, в якому стані була квартира на час вселення відповідачів, зазначає, що наявність системи опалення, псування пічного вогнища, існування плитки в кухні, доведено технічним паспортом та актом, що є належними доказами.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивований тим,що вона відмовляється відшкодовувати будь-яку шкоду ОСОБА_1 за те,що ,нібито вона покрала або пошкодила щось у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ,так як не розуміє,чому вона повинна це робити.У вказаній квартирі вона мешкала разом з дітьми з 2003 року по 2019 рік включно за згодою самого ОСОБА_1 та була у ній зареєстрована.Також за цю квартиру йому були виплачені гроші та він обіцяв її на неї переписати. ОСОБА_1 є її рідним братом та все було на довірі,але так і не зробив цього.З його слів ,вона могла жити,скільки хоче,робити все,що їй потрібно,так як йому ця квартира не потрібна. За весь період її проживання у вказаній квартирі вона зробила ремонт : замінила старі вікна на пластикові,поставила нові вхідні двері,замінила водопровід,каналізацію,зробила пічне опалення по всій квартирі,плитка,платик,поли,стеля, обої, розетки-все це вона зробила за свій рахунок,так як на момент її вселення в квартиру ничого вказаного не було,пусті стіни,даже розетки не працювали. Все це є в квартирі на теперішній день,про що складено акт перевірки,затверджений директором ПП «КК Житлокомсервіс» Наш Дім» від 19 березня 2020 року .Оскільки ОСОБА_1 почав вимагати звільнити квартиру,в кінці січня 2020 року ,вона виїхала з квартири,та в березні знялась з реєстрації. Її старша донька знялась з реєстрації у вказаній квартирі в 2015 році. Молодша донька ОСОБА_4 знялась з реєстрації разом з нею.З 2018 року та по даний час вона мешкає за межами України та не має можливості приїхати за вимогою ОСОБА_1 . Він багато років не працює,оскільки відсутня у цьому необхідність. Вимагав від батьків,щоб вони його утримували. Після смерті батьків вона відмовилася на користь ОСОБА_1 від двох батьківських квартир,оскільки він має право на якусь частину ,не дивлячись на заповіт батька на користь її дітей. На теперішній час ОСОБА_1 має три квартири. Просила суд врахувати все вказане,звільнити її та її дочку від претензій та всілякого тиску зі сторони ОСОБА_5 .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився , належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.104) . В апеляційній скарзі просив розглянути справу за відсутності позивача ( а.с. 76-77 ).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 07 квітня 2021 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм №3.9-13 за № 1255.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, Черкасов К.Г. придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 43,2 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м). Зареєстровано у реєстрі за № 1842.

Згідно з технічним паспортом, виданим Селидівським БТІ , власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (загальна площа 43,2 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м).

Згідно з акту обстеження житлового приміщення від 19 березня 2020 року,затвердженого директором ПП « КК Житлокомсервіс» «Наш Дім» , складеного комісією: інженера ОСОБА_6 , депутата Гірницької міської ради Крохіної К.В., спеціаліста з питань ОСББ та земельних відносин ОСОБА_7 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 шляхом візуального обстеження виявлено: двері та вікна нові ремонту не потребують; труби водопостачання та водовідведення в наявності; санітарні прилади в наявності та знаходяться в відмінному стані; пічне вогнище знаходиться у розбитому стані; система опалення відсутня. В одній кімнаті повністю зроблений ремонт, а саме: на стінах шпалери та фотошпалери; на підлозі лінолеум; на стелі натяжна стеля. В другій кімнаті до стін прикручений гіпсокартон, на підлозі дерев`яне перекриття. В коридорі є шпалери на стінах, на підлозі укладено плитку, стеля змонтована з гіпсокартону. В ванній кімнаті на стінах та на підлозі укладено плитку. В кухні на стінах укладено плитку частково. Станом на час обстеження на 19 березня 2020 року о 09.00 год. квартира знаходиться на стадії ремонту.

Згідно з заявою від 20 березня 2020 року, ОСОБА_8 звернувся до голови Гірницької міської ради з проханням провести повторно обстеження квартири за адресою АДРЕСА_1 , щодо встановлення пошкоджень в квартирі.

Згідно з листа Ч/35-02-18 від 01 квітня 2020 року Гірницька міська рада повідомила ОСОБА_1 , що виконком не має інших спеціалістів для створення комісії з питань обстеження житла. Членам комісії невідомо, в якому стані квартира була до 19 березня 2020 року, щоб підтвердити або спростувати вказаний список-перелік пошкоджень в заяві від 30 березня 2020 року. Актом засвідчено те, що члени комісії побачили під час перебування в квартирі.

Відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 03 липня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Селидівської міської ради про зобов`язання видати ключі (дублікат ключів) від квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та іншим майном; визнання реєстрації осіб у квартирі недійсною та скасування її, звільнення відповідачів з квартири закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору. В ухвалі зазначено, що до відомостей відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_13 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . З довідок № 1360, 1363 від 10 березня 2020 року, виданих відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 березня 2020 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі є родичами позивача ,які проживали і були зареєстровані в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 ,яка належить позивачу на праві власності. Позивачем не доведено в якому саме стані перебувала квартира на час заселення відповідачів, та що за час їх мешкання стан її погіршився з їх провини, не надано належних та допустимих доказів того, що саме з вини відповідачів та з їх дій квартира була приведена у непридатний для проживання стан.

Апеляційний суд погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі та поданим до суду першої інстанції, дано належну правову оцінку.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Судом першої інстанції досліджено фактичні обставини справи та встановлено, що позивач не довів своїх вимог,тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача,за захистом яких він звернувся до суду.

З акту обстеження житлового приміщення від 19 березня 2020 року вбачається,що квартира АДРЕСА_5 на час обстеження знаходиться на стадії ремонту ,що не свідчить про непридатність для мешкання,а тому доводи апеляційної скарги у вказаній частині не є слушними.

Досліджена у судовому засіданні та надана позивачем копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 містить підпис техніка БТІ та підпис , в підтвердження технічної характеристики квартири ОСОБА_14 , колишнього власника квартири, і об*єктивно не підтверджує стан квартири в момент вселення відповідачів до квартири .

Фактично на підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано : копія ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 03 липня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,Селидівської міської ради про зобов*язання видати ключі(дублікат ключів) від квартири,усунення перешкод в користуванні квартирою та іншим майном;визнання реєстрації осіб у квартирі недійсною та скасування її,звільнення відповідачів з квартири (а.с.3-4,13-14); копія відповіді начальника Покровського ВП Селидівського ВД ГУНП в Донецькій області від 07 квітня 2020 року (а.с.5,17);копія акту обстеження від 19 березня 2020 року (а.с.6,18); копія заяви до голови Гірницької міської ради від 20 березня 2020 року (а.с.7,19);копія відповіді виконкому Гірницької міської ради від 01 квітня 2020 року (а.с.8,16); копія договору купівлі-продажу від 15 серпня 2001 року (а.с.15);копія технічного паспорту на квартиру (а.с.36-38).

Як вбачається з матеріалів справи начальником відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради надавались відповіді на запити щодо реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,які з 10 березня 2020 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 (а.с.25-26).

З досліджених матеріалів справи вбачається,що судом першої інстанції належним чином виконані вимоги цивільного процесуального законодавства щодо повідомлення відповідачів про дату,час і місце розгляду справи .

Відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 міститься в матеріалах справи (а.с.60).

У справах позовного провадження завжди є дві сторони. Наявність співпозивачів і співвідповідачів ситуації не змінює. Проте є випадки, коли в результаті справи зацікавлена ще одна особа, яка не є ні позивачем, ні відповідачем. Цю особу процесуальний закон називає третьою (ст.ст.52,53 ЦПК України ) . Вона має самостійний, особливий інтерес. Цей інтерес полягає в тому, що рішення суду по спору між позивачем і відповідачем так чи інакше впливає на права третьої особи. Щоб захистити свої права, третя особа повинна взяти участь у процесі.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі судом першої інстанції в якості третіх осіб Селидівське відділення поліції та Гірницьку міську раду безпідставні,оскільки позивачем недоведено певну зацікавленість вказаних установ у результаті справи,та не зазначено,яким чином рішення суду може вплинути на їх права і обов*язки .

Із огляду на встановлені обставини ,приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази,враховуючи обґрунтування позову, твердження скаржника про ігнорування судом заявлених вимог ,відхиляються судом апеляційної інстанції ,оскільки,як вбачається з матеріалів справи відповідного клопотання про призначення судової експертизи ,як це передбачає ст.ст.103,104 ЦПК України , ОСОБА_1 не було заявлено ,непридатність житла для проживання,необхідність зобов*язання відповідачів проведення капітального ремонту ніякими належними доказами не підтверджена .

Суд діє відповідно до принципів змагальності та диспозитивності,ст.ст.12,13 ЦПК України, які передбачають,що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз*яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов*язки , наслідки , вчинення або не вчинення процесуальних дій; суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

ОСОБА_1 не був позбавлений можливості заявляти відповідні клопотання про призначення експертизи. У справі відсутні дані про те,що позивач ,був обмежений у здійсненні своїх прав,і зокрема у наданні доказів,які сторони визначають самостійно,сторони мали рівний доступ до суду та можливість у наданні до суду доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень.У суду внаслідок цього не виникло передбаченого законом права втручатися у процес надання сторонами доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відхиляються судом апеляційної інстанції ,як такі , що не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими матеріалами справи .

Повноваження суду апеляційної інстанції, визначені законом, до яких не відноситься призначення розслідування, включно з кримінальним .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції відхиляються . При апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції детально перевірив усі обставини та вірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Порушень не встановлено.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України , дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року .

Судді: