Провадження № 2/752/138/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.12.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 , в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання невідновлювальної кредитної лініїх № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. в розмірі 3353000 від загальної суми заборгованості, яка станом на 05.09.2016 р. становить 7449493,47 гривень, з яких:

- сума заборгованості за кредитом 4990898,26 гривень,

-сума заборгованості за процентами 1512471,79 гривень,

-пеня за прострочення строків повернення кредиту 461258,91 гривня,

-пеня за прострочення строків сплати процентів 484864,51 гривня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2007 р. між сторонами укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 250000 доларів США, зі сплатою 12,85% річних, із встановленим порядком погашення та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 25.03.2022 р.

27.03.2012 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого графік погашення кредиту, з урахування того, що станом на дату підписання Договору про внесення змін сума заборгованості за кредитом складала 212344 гривні та кінцевим терміном повернення всіх Траншів Кредиту до 25.03.2022 р., на умовах визначених договором.

Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свій обов`язок і станом на 05.09.2016 р. у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 279709,39 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між сторонами укладено Іпотечний договір № 02-10/973, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. квартиру АДРЕСА_2 .

В зв`язку з невиконанням зобов`язань на підставі ст.35 Закону України «Про іпотеку», Банком 06.09.2016 р. надіслано відповідачу письмову вимогу, в якій запропоновано погасити заборгованість за Кредитним договором, та попередно, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку будуть застосовані заходи звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до Висновку про вартість майна від 03.08.2016 р., наданого суб`єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс», вартість предмета іпотеки становить 3353000 гривень.

В зв`язку з невиконанням Позичальником належним чином своїх зобов`язань позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором, шляхом визнання права власності на квартиру за Іпотекодержателем.

07.12.2016 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.

20.11.2017 р. позивачем подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 перед ПАТ «Укрсоцбанк», яка станом на 05.09.2016 р. становить 7449493,47 гривень, з яких:

- сума заборгованості за кредитом 4990898,26 гривень,

-сума заборгованості за процентами 1512471,79 гривень,

-пеня за прострочення строків повернення кредиту 461258,91 гривень,

-пеня за прострочення строків сплати процентів 484864,51 гривні,

звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведе ння виконавчих дій.

25.05.2018 р. справа прийнята в провадження судді Голосіївського районного суду м.Києва Колдіної О.О.

11.10.2018 р. відповідачем подана зустрічна позовна заява про визнання недійсним (неукладеними) Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 26.03.20007 р. та Іпотечного договору № 02-10/973 від 26.03.2007 р., оскільки при їх укладанні були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», в договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартітсь кредиту та вартість послуги, Банк не надавав ОСОБА_1 кредит в розмірі 250000 доларів США, а отже даний правочин є безгрошовим, що свідчить про його неукладеність, ПАТ «Укрсоцбанк» не має права видавати кредиту в іноземній валюті.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.10.2018 р. зустрічний позов прийнято в провадження суду та об`єднано з первісним позовом.

25.10.2018 р. ПАТ «Укрсоцбанк» подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого Банк просить відмовити у його задоволенні, оскільки отримання ОСОБА_1 коштів підтверджується заявами про видачу готівки та виписками по особовим рахункам Позичальника. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, розмір процентної ставки наведено в Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною, а твердження щодо відсутності у Банку права видавати кредит в іноземній валюті позивач вважає безпідставними, в зв`язку з наявністю у ПАТ «Укрсоцбанк» відповідної банківської ліцензії.

06.08.2019 р. судом було вирішено питання про закриття підготовчого провадження та залишення без розгляду зустрічного позову.

19.11.2019 р. АТ «Альфа-Банк», як правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (, м.Київ, вул.В.Васильківська, 100), яка станом на 05.09.2016 р. складається з:

-заборгованості за кредитом 187395 доларів США 44 центи,

-заборгованості за процентами 56789 доларів США 44 центів,

-пені за прострочення строків повернення кредиту 461258,91 гривні,

-пені за прострочення строків сплати процентів 484864,51 гривень,

звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 р. ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 06.08.2019 р. в частині залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

24.06.2021 р. судом закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду.

В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості. Також представник позивача просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в зв`язку з його необгрунтованістю, оскільки при укладенні Кредитного договору були дотримані вимоги чинного законодавства, клієнту надана вся необхідна інформація, вона не відкликала свою згоду на отримання кредиту, частково виконувала зобов`язання, а даний позов є способом ухилення від виконання зобов`язань.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні первісного позову та подала заяву про застосування судом строків позовної давності, а також просила задовольнити зустрічний позов, з підстав, зазначених в ньому.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк (у зв`язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148, з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 250 000,00 доларів США зі сплатою 12,85 процентів річних, із встановленим порядком погашення та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - до 25 березня 2022 року.

Відповідно до умов Кредитного договору, надання Траншів Кредиту проводиться шляхом надання готівкових коштів з позичкового рахунку в межах максимального ліміту заборгованості (п.2.1. Кредитного договору).

Моментом (днем) надання Кредиту вважається день надання готівкових коштів з позичкового рахунку в сумі відповідного Траншу Кредиту. Моментом (днем) повернення Траншу Кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок Кредитора суми Траншу Кредиту (п.п.2.2., 2.3. Кредитного договору).

27.03.2012 року між ПАТ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/3148 від 26.03.2007 року, відповідно до якого Сторони дійшли згоди викласти Кредитний договір у новій редакції.

Так, п. 1.1.1. передбачено, що графік погашення кредиту, з урахуванням того, що станом на дату підписання Договору про внесення змін сума заборгованості за кредитом складала 212 344,00 грн. та кінцевим терміном повернення всіх Траншів Кредиту до 25.03.2022 року, на умовах визначених договором.

Відповідно до п.2.3. Договору про внесення змін, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно на суму фактичної заборгованості за Кредитом, у валюті Кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів заpaxoвyєтьcя день надання та не враховується день погашення Кредиту.

На виконання умов Договору про внесення змін Позичальник зобов`язалась забезпечувати сплату процентів за використання Кредиту в порядку та в розмірі, визначеному в п.п. 1.1., 2.З., 2.6., 2.8. цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором; забезпечувати своєчасне та в повному обсязі погашення Кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1.-2.3. цього Договору (п.п. 3.3.7., 3.3.8. Договору про внесення змін).

У разі допущення Позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 2.3., 2.6., 2.8. цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.п. 1.1., 3.2.З., 3.3.14. цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.1. Договору про внесення змін).

Пунктом 3.3.14. Договору про внесення змін встановлено, що Позичальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання письмового повідомлення Кредитора, достроково повернути в повному обсязі Кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках визначених п.п. 2.6.З., З.2.З., 5.4. цього Договору.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором і станом на 05.09.2016 року за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/3148 від 26.03.2016 року, у ОСОБА_1 була наявна заборгованість, що відповідно до розрахунку Банку становила 279 709,39 доларів США 39 центів, а саме:

-сума заборгованості за кредитом - 187 395,44 (сто вісімдесят сім тисяч триста дев`яносто ть) дол. США 44 центи;

-сума заборгованості за відсотками - 56 789,44 (п`ятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят в`ять) дол. США 44 центи;

-розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 17 319,09 (сімнадцять тисяч триста в`ятнадцять) дол. США 09 центів;

-розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 18 205,42 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 05.09.2016 року в розмірі 26,632976 1 дол. США становило 7 449 493,47 гривень.

Однак, в даному випадку суд вважає, що до правовідносин сторін при визначення розміру заборгованості необхідно застосувати положення п.4.5 Кредитного договору, відповідно до якого у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більш, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5. Договору про внесення змін).

Тобто, сторони визнали підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.

У разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін

Як встановлено судом, та не спростовано відповідачем, відповідач допустила прострочення виконання зобов`язань за платежами, які повинні були бути внесені до 10.06.2014 р.

З урахуванням положень п.4.5 Кредитного договору, укладеного між сторонами, строк кредитування сплив 08.09.2014 р. і 09.09.2014 р. ОСОБА_1 повинна була погасити Кредит в повному обсязі.

Станом на 09.09.2014 р. заборгованість відповідача за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. згідно поданого розрахунку становить:

-заборгованість за кредитом 187395 доларів США 44 центи,

-заборгованість за процентами 8227 доларів США 45 центів,

-пеня за прострочення строків повернення кредиту 6533 гривні 51 копійка.

-пеня за прострочення строків сплати процентів 6719 гривень 92 копійки.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №02-10/973 від 26.03.2007, який, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі за №964.

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/3148 від 26.03.2007 року, нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02.06.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В.

Пунктом 4.1 Іпотечного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, Банк зобов`язаний надати кредит Позичальнику, в розмірі та на умовах, що передбачені кредитним договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняття кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого іаставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок іредмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що іизначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання оставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Порядок проведення прилюдних торгів визначено ст. ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону визначено, що прилюдні торги проводяться в двохмісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, що узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеки».

Оскільки в ході судового розгляду знайшов свого підтвердження факт отримання відповідачем кредитних коштів, зважаючи на невиконання останньою своїх зобов`язань за кредитним договором, суд, враховуючи положення чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, їх доведеність належними та достатніми доказами, в зв`язку з чим позов в частині звернення стягнення на предмет іподеки підлягає задоволенню. Однак, розмір заборгованості, в рахунок якого звертається стягнення на предмет іпотеки визначається станом на 09.09.2014 р., з врахуванням положень п.4.5 Кредитного договору.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строків звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Як встановлено судом за Кредитним договором № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. відповідач внесла останній платіж в рахунок погашення заборгованості за основним боргом 08.05.2014 р., а в рахунок погашення процентів 12.05.2014 р.

Позивач звернувся до суду з позовом 07.11.2016 р., тобто в межах встановленого законом строку, а отже положення ст.267 ЦК України не можуть бути застосовані.

Вимоги відповідача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідач просить про визнати недійсним (неукладеними) Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 26.03.2007 р. та Іпотечний договір № 02-10/973 від 26.03.2007 р., оскільки при їх укладанні були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», в договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартітсь кредиту та вартість послуги, Банк не надавав ОСОБА_1 кредит в розмірі 250000 доларів США, а отже даний правочин є безгрошовим, що свідчить про його неукладеність, ПАТ «Укрсоцбанк» не мав права видавати кредиту в іноземній валюті,

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний Кредитний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Звертаючись до суду позивач зазначає про недотримання відповідачем положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору і неданання повної інформації про умови кредитування.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди.

Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги.

Крім того судом встановлено, що відповідач, підписавши Договір про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 28.03.2012 р. оримала всю інформацію про умови кредитування, в зв`язку з чим посилання відповідача на порушення відповідачами зазначених норм чинного законодавства є безпідставними.

Відповідно до умов Кредитного договору, кредит позивачу надавався у іноземній валюті.

В ході судового розгляду було підтверджено належними та достатніми доказами факт видачі кредиту ОСОБА_1 , а отже посилання на безгрошовість даної операції не узгоджується з поданими суду доказами.

Відповідач посилається у своєму позову на порушення Банком умов чинного законодавства щодо порядку видачі кредиту в іноземній валюті.

Положеннями статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Але вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (стаття 1) надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій.

Спеціальне банківське законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов`язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов`язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що кредитними операціями є операції, вказані зокрема в п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону, а саме операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 47 Закону передбачено, що операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик банки мають право здійснювати на підставі ліцензії.

Згідно абзацу 8 ч. 1 ст. 2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність», операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті (серед яких операції з розміщення залучених коштів в національній та іноземній валюті) належать виключно до банківських операцій, здійснювати, які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Пунктом «в» ст. 5 Декрету встановлено вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Пунктом 1.5 Положення НБУ № 843 від 14.10.2004 року визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 рок № 15-93 визначено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Таким чином, спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Чинне законодавство України, яке було чинне на час укладання кредитного договору, чітко визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб`єктом кредитних зобов`язань.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Як зазначалось судом вище, при укладенні Кредитного договору саме Позичальник визначила валюту кредитування долар США, а отже воля відповідача була спрямована на отримання коштів саме в доларах США, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в еквіваленті - долари США, відповідач була ознайомлена з умовами укладеного договору, підписавши його, а отже погодилась на всі викладені в ньому умови.

Відповідач при підписанні Кредитного договору не була обмежена у виборі Банку та валюти кредитування.

Крім того, судом встановлено, що 29.12.2001 р. АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» була видана банківська ліцензія № 5 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги відповідача щодо недійсності (неукладеності) правочинів є необґрунтованими, недоведеними, в зв`язку з чим зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням первісного позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3148 від 226.03.2007 р. перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (, м.Київ, вул.В.Васильківська, 100), яка станом на 09.09.2014 р. складається з:

-заборгованості за кредитом 187395 доларів США 44 центи,

-заборгованості за процентами 8227 доларів США 45 центів,

-пені за прострочення строків повернення кредиту 6533 гривні 51 копійка.

-пені за прострочення строків сплати процентів 6719 гривень 92 копійки,

звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведе ння виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (, м.Київ, вул.В.Васильківська, 100) суму сплаченого судового збору в розмірі 52215 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання правочину недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст виготовлено 25.07.2022 р.