КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 378/571/2020
номер провадження №22-ц/824/4440/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Білич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Істамової Ірини Володимирівни, на додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ставищенського районного суду Київської області Скороход Т.Н.,

у цивільній справі № 378/571/2020 за заявою представника позивача - Перникози Дмитра Олеговича про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ставищенського районного суду від 8 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим номером 22343 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за період з 18 квітня 2014 року по 22 жовтня 2017 року в сумі 55 648 гривень 34 копійки.

Стягнуто із ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 гривень 80 копійок.

Від представника позивача ОСОБА_2 - Перникози Д.О. в подальшому до суду першої інстанції надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 35 500 грн.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що адвокат Перникоза Д.О. представляв інтереси позивача ОСОБА_2 . Сторони домовилися, що вартість послуг, наданих в рамках даного договору та даної додаткової угоди № 1 за годину роботи адвоката становить 1000 грн. Відповідно до акту наданих послуг № 1 від 10 грудня 2020 року та розписки від 10 грудня 2020 року позивач сплатив адвокату Перникозі Д.О. 35 500 грн. за послуги по правничій допомозі, що підлягають стягненню.

Додатковим рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року заяву задоволено частково.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 34 500 гривень. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила додаткове рішення суду скасувати, в частині задоволених вимог, відмовивши у задоволенні вказаних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважаючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки позивач не ставив питання про їх стягнення, з першою заявою по суті спору орієнтовного розрахунку судових витрат не подавав, а тому відсутні і підстави для їх стягнення. Вказувала також, що заява про відшкодування подана після закінчення судових дебатів та після ухвалення рішення по суті, а тому також не підлягає задоволенню і з цих підстав. Окрім того, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити із встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат. У тексті договору про надання правової допомоги відсутні умови щодо порядку розрахунку, тому суд першої інстанції був позбавлений можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та позивачем щодо розміру адвокатського гонорару. Наголошувала, що представник позивача не надав розрахунків витрат, інших документів, що підтверджували б обсяг, вартість наданих послуг, а розписка, яка надана у підтвердження розрахунків, не є первинним документом й не може бути доказом оплати вартості понесених витрат.

Представник ОСОБА_2 - Перникоза Д.О. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказуючи, що документи, надані ним на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката є належними та допустимими доказами їх реальності, з чим погодився суд першої інстанції у додатковому рішенні. Розписка, в свою чергу є належним підтвердженням оплати, оскільки вимог щодо форми розрахунків до адвокатів законодавством не передбачено. Розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним за всіма критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також підтвердженим належними документами, що наявні в матеріалах справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Щодо строків звернення з заявою про розподіл судових витрат, позивач ще 09 жовтня 2020 року повідомляв суд першої інстанції про свій намір надати докази на підтвердження витрат на правову допомогу після прийняття рішення по суті спору, що і було ним зроблено та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Справа про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса від 23 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за період в сумі 55 648, 34 грн. є малозначною.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин першої - шостої ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що рішенням Ставищенського районного суду від 8 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим номером 22343 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 18 квітня 2014 року по 22 жовтня 2017 року в сумі 55 648 гривень 34 копійки; стягнуто із ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 гривень 80 копійок (а.с. 213-216).

Адвокат Перникоза Д.О. представляв інтереси позивача ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 15 квітня 2020 року (а.с. 21-22) додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15 квітня 2020 року (а.с. 223), та ордера (а.с. 23), здійснював комплексний аналіз норм законодавства України, обставин справи та документів, наданих позивачем, а також розробляв стратегію захисту клієнта в суді; готував та подавав до суду позовну заяву, заяву про забезпечення позову; відповідь на відзив, клопотань про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, додаткові пояснення, заяви про надання доказів на підтвердження судових витрат та заяви про ухвалення додаткового судового рішення, а також всі документи на підтвердження понесених клієнтом витрат, приймав участь у судових засіданнях.

Сторони домовилися, що вартість послуг, наданих в рамках даного договору та даної додаткової угоди № 1 за годину роботи адвоката становить 1000 грн., тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності встановленого розміру гонорару.

Також колегія наголошує, що п. 3.1 договору (а.с.22) встановлено, що оплата за надані послуги проводиться відповідно до додаткових угод.

Відповідно до копій акту наданих послуг № 1 від 10 грудня 2020 року (а.с.223зв.-224) та розписки від 10 грудня 2020 року (а.с. 224 зв.) позивач сплатив адвокату Перникозі Д.О. 35500 грн. за послуги по правничій допомозі, а саме: здійснення комплексного аналізу норм законодавства України, обставин справи та документів, наданих клієнтом, а також розробка стратегії захисту клієнта в суді - 4000 грн.; підготовка та подача позовної заяви - 12000 грн.; підготовка та подача заяви про забезпечення позову - 4000 грн.; підготовка та подача відповіді на відзив - 6500 грн., підготовка та подача клопотання про участь у судовому засіданні 15 вересня 2020 року в режимі відеоконференції - 500 грн.; підготовка та подача (через систему «Електронний суд») клопотання про участь у судовому засіданні 29 вересня 2020 року в режимі відеоконференції - 250 грн., участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів: 29 вересня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 28 жовтня 2020 року - по 500 грн. за кожне та 8 грудня 2020 року - 1500 грн.; підготовка та подача (через систему «Електронний суд») заяви про надання доказів на підтвердження судових витрат від 09 жовтня 2020 року - 250 грн.; підготовка та подача (через систему «Електронний суд») додаткових пояснень від 07 грудня 2020 року - 1500 грн.; підготовка та подача (через систему «Електронний суд») заяви про ухвалення додаткового судового рішення від 10 грудня 2020 року, а також всіх документів на підтвердження понесених клієнтом витрат - 500 грн., а всього 35500 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині відсутності переліку наданих послуг та підтвердження їх оплати не можуть бути підставою для скасування рішення суду так як, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Окрім того, відповідно до положень ст. 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Тобто, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відповіді на відзив, додаткових письмових пояснень, клопотань, заяв та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що вищевказані витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню в сумі 34 500 грн., перевіривши обсяг наданих послуг у відповідності до матеріалів справи та зменшивши суму на 1000 грн, за судове засідання 29 вересня 2020 р. яке не відбулось.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення витрат на правову допомогу зводяться лише до формальних посилань на порушення порядку подачі позивачем орієнтовного розрахунку судових витрат і не містять посилань щодо їх не співмірності по суті.

Колегія суддів апеляційного суду вказує на те, що звертаючись з позовом, позивачем заявлено питання про стягнення судових витрат.

09 жовтня 2020 року, до закриття підготовчого провадження, представником позивача вказано на те, що докази понесених витрат будуть надані після прийняття рішення по суті спору. (а.с. 187)

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заяву подано через два дні після ухвалення рішення судом першої інстанції, строк не пропущено.

Окрім того, відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Таким чином, відмова у відшкодуванні витрат у зв`язку з неподанням стороною попереднього розрахунку суми судових витрат не є імперативною та відноситься до дискреційних повноважень суду, тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом також відхиляються.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Істамової Ірини Володимирівни - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя:

Судді: