ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року

м. Харків

справа №638/6993/18

провадження №22/818/1159/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року, постановлене суддею Штих Т.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

-визнати автомобіль «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 264000 (двісті шістдесят чотири тисячі) грн. спільною сумісною власністю подружжя.

-поділити спільне сумісне майно подружжя. Присудити в особисту власність ОСОБА_1 автомобіль «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 94200 (дев`яносто чотири тисячі двісті) грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у сумі 84900,00 грн. в якості різниці вартості об`єктів права власності (з врахуванням суми, компенсації Ѕ частини вартості автомобілю «FORD b-Max») - автомобілю «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 264000,00 грн. та автомобілю «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 94200 грн.

-стягнути з суму судових витрат у розмірі 4270,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 10.04.2010 по 10.08.2018 вона з відповідачем, ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , який за спільною домовленістю було зареєстровано, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 03.10.2017 на ім`я ОСОБА_2 . При цьому, позивачка вважає, що вказаний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, частки в якому чоловіка та жінки є рівними, автомобіль є неподільною річчю, а тому кожній зі сторін належить по 1/2 частині спірного автомобіля.

Однак, під час розгляду справи позивачці стало відомо, що в період шлюбу, а саме 24.04.2018, згідно інформації з бази даних НАІС ГСЦ МВС України, спірний автомобіль було відчужено відповідачем та перереєстровано на його батька, ОСОБА_4 , без її згоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано автомобіль «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 264000,00 грн спільною сумісною власністю подружжя. Визнано право власності ОСОБА_1 на автомобіль «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 94200 (дев`яносто чотири тисячі двісті) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у сумі 84900 грн. в якості різниці вартості об`єктів права власності (з врахуванням суми, компенсації Ѕ частини вартості автомобілю «FORD b-Max») - автомобілю «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , вартістю 264000 (двісті шістдесят чотири тисячі) грн. та автомобілю «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 94200 (дев`яносто чотири тисячі двісті) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 4270 гривень. Позовні вимоги в частині визнання договору відчуження автомобілю «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсним залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення компенсації у сумі 84900 грн. в якості різниці вартості об`єктів права власності ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в цій частині скасувати, і постановити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивачкою не доведено припинення шлюбно-сімейні правовідносини саме у 2017 році. Відповідач зазначає, що до моменту подачі позову сторони мешкали разом.

Звертає увагу, що для вчинення правочинів за договором комісії не потрібна згода дружини, оскільки законодавство не містить такої вимоги.

Грошові кошти отримані від продажу були витрачені подружжям на відпочинок.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядом справи встановлено та сторонами не заперечувалось, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.2010, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 10.08.2018 (справа №638/6648/18).

У шлюбі сторони придбали майно, а саме: легковий автомобіль марки - «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , який за спільною домовленістю подружжя був зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03.10.2017р. та автомобіль «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , який за спільною домовленістю подружжя був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.12.2017.

З відповіді Регіонального сервісного центра МВС в Харківській області № 31/20-1222 від 25.03.2019 вбачається, що легковий автомобіль «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова VIN НОМЕР_5 , який був зареєстрований з 03.10.2017 за ОСОБА_2 , перереєстровано на іншого власника - на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в суб`єкті господарювання (ТСЦ 6341). Номерні знаки не змінювались.

Згідно копії Аналітичної довідки про ринкову вартість майна від 20.03.2019, наданої позивачкою в якості доказу на підтвердження вартості спірного автомобілю «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , ринкова вартість вказаного автомобілю станом на момент оцінки складає 264000 гривень.

Згідно копії Звіту про оцінку майна від 20.03.2019, наданої позивачкою в якості доказу на підтвердження вартості спірного автомобілю «Smart City», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , ринкова вартість вказаного автомобілю станом на момент оцінки складає складає суму у розмірі 94200 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий відповідачем Договір комісії №7089/18/005410 від 24.04.2018 та Висновок (Акт) з експертної оцінки від 24.04.2018 р. є неналежним доказом з огляду на таке.

З договору комісії №7089/18/005410 від 24.04.2018 вбачається, що між ТОВ «Автоконсалтінг Україна» (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) було укладено договір, за яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента вчинити правочин продажу автомобілю «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова VIN НОМЕР_5 , який зареєстрований за комітентом 03.10.2017, за ціною не нижче узгодженою сторонами, а саме - 49000 гривень. Вказаний документ не містить даних щодо оцінки вартості автомобілю, оскільки така оцінка взагалі не проводилась. Отже, з наданого відповідачем договору комісії не можна встановити дійсні обставини справи.

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині виходив із того, що оскільки автомобіль «FORD b-Max», 2014 р.в, д.н. НОМЕР_1 , який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено ОСОБА_2 без згоди дружини, а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї він не надав, суд вважає наявними підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 84900 грн. в якості різниці вартості об`єктів права власності (з врахуванням суми, компенсації Ѕ частини вартості автомобілю «FORD b-Max»), виходячи з наступного розрахунку (264000,00 94200,00) : 2 = 84900,00 грн. При цьому, суд взяв до уваги вартість автомашин згідно Звіту про оцінку майна від 20.03.2019р. та Аналітичної довідки про ринкову вартість майна від 20.03.2019 р., так як інші докази, надані відповідачем вважає неналежними та недопустимими (ст.77,78 ЦПК України).

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України тастаттею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Доказів того, що автомобіль відчужено за згоди позивачки надано не було.

Також не знайшли свого підтвердження доводи стосовно сумісного проживання однією сім`єю до моменту звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу, та не спростовані доводи позивачки про припинення відносин ще у 2017 році.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір комісії не потребує згоди подружжя судова колегія відхиляє, оскільки вони суперечать нормам законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що кошти від продажу були витрачені на відпочинок подружжя судова колегія також відхиляє, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимим доказами.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст.259, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст.375,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський.

Судді колегії І.В. Бурлака.

В.Б. Яцина.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.