Справа № 716/528/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2021 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Сірик І.С.,
за участю секретаря - Барабащук О.А.,
представника позивача - ОСОБА_2
представника третьої особи - Мурзака М.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа виконавчий комітет Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та встановлення опіки,
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення їх батьківських прав по відношенню до їх дітей. Посилається на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01.09.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із нею в АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що близько шести років тому стосунки між відповідачами зіпсувалися і відповідач ОСОБА_4 залишилася проживати у м.Чернівцях з дітьми, а відповідач ОСОБА_3 переїхав жити у с.Веренчанка до її будинку. Згодом відповідач ОСОБА_4 віддала старшу доньку батьку, тобто ОСОБА_3 , оскільки останній їй не допомагав в утриманні дітей. Вже більше 5 років дочка відповідачів ОСОБА_5 проживає у її будинку, перебуває на її утриманні і вихованні, оскільки батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.
У грудні 2019 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 захворіла на гепатит С. Вона зв`язалася із нею і запропонувала тимчасово взяти і молодшу доньку ОСОБА_6 до себе. ОСОБА_4 не заперечувала, і вказала, що не має ні фінансової спроможності , ні здоров`я доглядати доньку. Відповідач ОСОБА_4 взагалі не приймає участі в утриманні дітей, не відвідує їх за місцем проживання, не цікавиться їхнім здоров`ям та успіхами в навчанні. Періодично телефонує до дівчат, однак здебільшого у нетверезому стані.
Відповідач ОСОБА_3 хоч і проживає в одному будинку з доньками, проте його присутність у житті дітей більше приносить шкоди ніж користі. А інколи їхнє спільне проживання навіть становить небезпеку для дітей. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями та запрошує для їх розпиття своїх товаришів у будинок. Після цього влаштовує сварки та скандали, вдається до фізичного та психологічного насилля, як над дітьми, так і над нею, у зв`язку з чим вона змушена була неодноразово просити прихисток для ночівлі у сусідів. За таку поведінку ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адмінвідповідальності, однак висновків ніяких не зробив та продовжує знущання над рідними.
Позивач вказує, що відповідачі зловживають спиртними напоями та ведуть аморальний спосіб життя. Протягом тривалого часу про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей не піклуються, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Жодної матеріальної допомоги на утримання доньок не надають, не дбають про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, тобто відповідачі без поважних причин повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтують ними, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав та встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши її позивачку ОСОБА_1 їх опікуном. Крім цього просить суд постановити рішення, яким стягувати із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти на її користь для утримання дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити з підстав наведених у заяві. Суду додала, що в зв`язку із зловживанням спиртними напоями батьком дітей, останні бояться перебувати в будинку на одинці із батьком. Неодноразово ночували в сусідів. В зв`язку з неявкою відповідачів у судові засідання, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами, які викладені в позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Крім того, не заперечувала щодо заочного розгляду даної справи, та винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення їм судових повісток, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавали.
Представник третьої особи без самостійних вимог - Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Мурзак М.Г. в судовому засіданні підтримав наданий Висновок щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх неповнолітніх дітей. Крім того, підтвердив обставини викладені в позовній заяві.
З урахуванням наведеного, суд зі згоди позивача та представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.
Згідно ст. 157 СК У країни, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них.
В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.8,9).
На сьогоднішній день діти проживають із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , в господарстві ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні,що вбачається із акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 (а.с.10).
Мати дітей ОСОБА_4 проживає в м.Чернівці, а батько ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 .
Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вихованням та утриманням дітей не займаються, не спілкуються з ними, не піклуються про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для їх проживання та виховання, не цікавляться їх матеріальним забезпеченням.
Згідно характеристики, виданої Веренчанською сільською радою за № 48 від 22.01.2021 року ОСОБА_3 , зарекомендував себе з негативної сторони, до сільської ради надходяться скарги на його поведінку від сусідів та його матері ОСОБА_1 , останній зловживає спиртними напоями, вчиняє насильство в сім`ї, вихованням дітей не займається, ніде не працює (а.с.14).
Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідачі без поважних причин повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтують ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав.
Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно рішення виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №4/02 від 24.05.2021 та висновку органу опіки та піклування Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відносно їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
За таких встановлених обставин винної поведінки відповідачів та свідомого нехтування ними своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітніх доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України).
З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідаі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надали, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на них ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.
Одночасно, із висновку органу опіки та піклування Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області вбачається, що ОСОБА_1 , може виконувати обов`язки опікуна над неповнолітніми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та орган опіки та піклування Веренчанської сільської ради вважає за можливе призначити її опікуном над неповнолітніми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що буде відповідати інтересам дітей, оскільки вона є працездатною особою, отримує заробітну плату, має постійне місце проживання - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, вона обізнана щодо стану здоров`я дітей, ознайомлена з правовими наслідками встановлення опіки та має бажання виховувати онуків неповнолітніми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно ст.ст. 55, 59 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.
Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування.
Беручи до уваги те, що неповнолітні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавлені батьківського піклування, а ОСОБА_1 здійснює належний догляд за ними, забезпечує належні умови для проживання своїх онуків, за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, суд вважає за можливе встановити опіку над неповнолітніми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши їх опікуном ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання доньки, суд вирішує питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 аліментів на утримання їх дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, а саме по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 17.03.2021, до повноліття дітей.
З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей.
На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 82, 223, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити опіку над неповнолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначивши їх опікуном бабусю - ОСОБА_1 , уроженку та жительку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, а саме по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви 17.03.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, а саме по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви 17.03.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 12.02.2009 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 , доручення для надання безоплатної вторинної допомоги №391 від 30.12.2020 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 01.02.2005 року Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 02.09.2009 року Шевченківським РВУМВС України в Чернівецькій області.

Третя особа: виконавчий комітет Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, адреса с.Веренчанка вул. Шевченка,80.

Суддя Сірик І.С.