Справа № 308/7171/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., за участі представника позивача Пітуха В.І., та представника відповідача Дурдинець Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді матеріали справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Пітух Василь Іванович, до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат представник Пітух В.І., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М., про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 14 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МКК7GА00000185, у відповідності до умов якого на умовах строковості, платності банк надав кредит у сумі 6 254,00 доларів США під 15,96 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 13 грудня 2009 року.

З метою забезпечення взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, 29 грудня 2005 року між відповідачем та позивачем укладено договір іпотеки, посвідчений 29 грудня 2005 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., за реєстровим номером 1373.

Згідно з п. 6 даного договору банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.

Предмет іпотеки будинок належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2005 року № 291, зареєстрованого в Ужгородському МБТІ за реєстром записом № 6949 в книзі 55, реєстраційний номер 12708684.

29.05.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим відділом ЗАГСУ Ужгородської міської управи 29.05.1993 року.

Зазначає, що згідно з викликом державного виконавця від 27.04.2020 року № 15-61165534, отриманого позивачем на поштову адресу, головний державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухан М.М. вказував про наявність відкритого виконавчого провадження № 61165534 по примусовому виконанню виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року № 308/2371/18 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

29.04.2020 року між позивачем та адвокатом Пітух В.І. укладено договір про надання правої допомоги.

04.05.2020 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, з якого стало відомо про факт набуття ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового застереження права власності на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 66,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 29.12.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1373.

Як зазначає позивач, ознайомившись із матеріалами цивільної справи № 308/2371/18 йому стало відомо про наступні обставини, зокрема, що 11.11.2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. (реєстратором здійснено зміну реєстраційного округу на Ужгородський міський нотаріальний округ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345088 від 11.11.2016 року, 18:32:31, номер запису про право власності 17412522, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; власник ПАТ КБ «Приватбанк», , адреса: Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 11.11.2016 року.

Разом з тим, позивач вказує, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207799307 від 29.04.2020 року нерухоме майно предмет іпотеки знаходиться у приватній власності ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32345088 від 11.11.2016 18:32:31 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М.

Позивач зазначає, що інформаційною довідкою підтверджується, що на предмет іпотеки наявні чотири арешти органів державної виконавчої служби, а саме: номер запису про обтяження 17412634 від 23.04.2015 року 17:54:05 арешт нерухомого майна, обтяжувач міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 13-36718605, виданий 10.04.2013 року; номер запису про обтяження 17412611 від 28.04.2010 року 18:04:05 арешт нерухомого майна, обтяжувач міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, феєрія та номер: 11-18828132, виданий 22.04.2010 року; номер запису про обтяження 17412599 від 20.02.2008 року 12:41:00 арешт нерухомого майна, обтяжувач міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 6230023, виданий 11.02.2008 року; номер запису про обтяження 17412584 від 11.07.2007 року 15:35:52 арешт нерухомого майна, обтяжувач міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 4023330, виданим 04.07.2007 року.

09.04.2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено заочне рішення у справі № 308/12865/14-ц, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншого собою покупцем, з отриманням витягів тощо, у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № МКК7GА00000185 від 14.12.2005 року в розмірі 16 499,30 дол. США, що еквівалентно 206 571,24 грн., та виселено ОСОБА_1 з житлового будинку. В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач вважає, що банк протиправно, в порушення норм закону та іпотечного договору, набув у власність квартиру предмет іпотеки, тим самим порушивши право власності позивача, а відтак рішення про реєстрацію підлягає скасуванню, а право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути поновлене.

Щодо наявності у позивача порушеного права зазначає, що 29.05.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим відділом ЗАГСУ Ужгородської міської управи 29.05.1993 року. Таким чином, нерухоме майно предмет іпотеки було набуте ОСОБА_1 28.09.2005 року, тобто в період перебування у шлюбі. Крім того, на даний час у спірному будинку зареєстровані і проживають сам позивач, його дружина та син, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2019 року (справа № 308/2371/18), яке скасовано ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2020 року. Таким чином, за твердженням позивача, прийняттям рішенням про таку державну реєстрацію порушується право власності позивача на спірну квартиру.

З приводу порушення закону при прийнятті рішення про реєстрацію, зауважує, що відповідач не звертався до ОСОБА_2 з вимогою про усунення порушень. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», підпункти 1, 2 пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідач під час проведення державної реєстрації був зобов`язаний надати державному реєстратору докази направлення вимоги банку про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте, ОСОБА_2 не отримувала письмової вимоги про усунення порушень.

Вказує, що повідомлення № 30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 року не містить змісту порушених зобов`язань. Зазначене повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 року міститься в матеріалах цивільної справи № 308/12865/14-ц та за своїм змістом не відповідає нормам ст. ст. 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань, а саме: не визначено на яку дату зафіксована сума заборгованості; відсутні всі складові суми заборгованості; відповідач у вимозі вказує як спосіб звернення укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, та посилаючись на приписи ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, вказує на виселення всіх мешканців.

Вважає, що повідомлення про порушення не відповідає змісту ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та звертає увагу, що дане повідомлення не містить змісту порушених зобов`язань, а саме: суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових, зазначенням окремо непогашеного тіла кредиту, нарахованих процентів, пені та комісій, дати проведення розрахунку, способу звернення стягнення, визначного ст. 37 Закону.

Крім того, позивач вказує, що відповідачем неправильно визначено розмір вимоги за кредитним договором у повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, 24.03.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслано листа на адресу позивача, згідно з яким відповідач вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого на не визначену дату складає 14 729,84 доларів США.

27.03.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому було зафіксовано заборгованість станом на 30.01.2009 року в розмірі 2 495,17 дол. США, зокрема: 2242,57 доларів США заборгованість за кредитом; 116,75 доларів США заборгованість за процентами; 28,80 доларів США заборгованість по комісії; 6,05 доларів США пеня В ході розгляду даної справи банк уточнив позовні вимоги заявою про зміну позовних вимог та просив суд стягнути достроково 19 212,35 грн. В подальшому банк заявою від 27.11.2011 року залишив позовну заяву без розгляду, про що постановлено ухвалу Ужгородським міськрайонним судом від 26.01.2012 року у справі № 2-2417/11.

Зауважує, що звернувшись із позовною заявою у 2009 році, яка була залишена судом без розгляду, ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно змінило строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування, тобто після 28.03.2009 року.

Позивач вказує, що відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а договір іпотеки не містить положення про задоволення вимог без згоди позивача.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зазначає, що відповідач не надав приватному нотаріусу Стойка Н.М. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а остання не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначає, що в укладеному договорі іпотеки сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 22 та 27 даного договору іпотеки. Разом з тим, відповідно до пункту 27 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про що письмово повідомляється іпотекодавець. Тобто, укладаючи у 2006 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором нотаріусом, відтак, таку згоду він не надав, а надав лише згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному ст. 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Під час відчуження спірного будинку договору про його добровільну передачу у власність ПАТ КБ «Приватбанк» укладено не було, а ОСОБА_1 , як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

За таких обставин, за твердженням позивача, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору), ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на спірну квартиру не можна вважати законними.

Крім того, позивач зазначає, що оспорюваний будинок є майном, на яке поширюється ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку нерухомого майна, а саме реєстрація права власності була проведена з порушенням вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Позивач вказує, що реєстратор здійснив державну реєстрацію спірного об`єкта, який перебуває під арештами. Зокрема, як випливає з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207799307 від 29.04.2020, нерухоме майно предмет іпотеки обтяжено вищезазначеними чотирма арештами органів державної виконавчої служби. Таким чином, на думку позивача, наявність зареєстрованих обтяжень, починаючи з 04.07.2007 року по 23.04.2015 року, виключає можливість державної реєстрації права власності за банком з 11.11.2016 року.

Позивач наголошує, що банк, реєструючи за собою право власності на спірну квартиру, діяв всупереч вимогам закону, а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призвели до незаконного набуття права власності банком, позбавлення права власності позивача, порушили його право на володіння майном.

На підставі викладеного, позивач просить суд захистити його право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), шляхом припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М. від 11.11.2016 за індексним номером: 32345088.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 27.07.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання, разом з тим задоволено клопотання захисника про витребування від Виконавчого комітету Ужгородської міської ради документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32345088 від 11.11.2016 року, а саме копії оскаржуваного рішення, картки прийому заяви та копії документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 09.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

16.09.2020 року представник відповідача ОСОБА_5 надала письмові пояснення, вважаючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Вказує, що підписанням договору іпотеки № mkk7ga00000185 від 14.12.2005 року сторонами погоджено умови договору іпотеки, які містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідач вважає, що обраний банком позасудовий спосіб задоволення вимог грунтується саме на добровільній згоді ОСОБА_1 на зверненні стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що виражається у підписанні ОСОБА_1 договору іпотеки, який містить дане застереження.

За твердженням сторони при укладенні договору іпотеки ОСОБА_2 було надано письмову нотаріально засвідчену згоду на передачу житлового будинку в іпотеку. Законодавець не вимагає окремої згоди другого з подружжя на укладення відповідного застереження в іпотечному договорі. З цих же підстав, не передбачає ст. 35 Закону України «Про іпотеку» надсилання вимоги про усунення порушення другому з подружжя. Так, вказана норма передбачає, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Оскільки ОСОБА_2 не являється ні іпотекодавцем, ні боржником, отже, немає обов`язку в банку надсилати їй вимогу відповідного змісту.

Вказує, що кредитор не зобов`язаний надавати державному реєстратору документи на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором на підставі пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вказаний пункт 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Також зазначає, що у державного реєстратора не було жодних фактичних чи правових підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

Вказує, що позивач не надав доказів , що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання позивача, що також і по суті свідчить про голослівність покликань позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин застережень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В матеріалах справи міститься Інформаційна довідка № 217168906 від 21.07.2020 року, сформована за невірними реквізитами ОСОБА_1 : по-перше, невірно зазначено його ідентифікаційний код, по-друге, по-батькові вказано з помилкою, без останньої букви. Вважає, що з врахуванням вказаним недоліків, дана довідка не може слугувати належним та допустимим доказом відсутності у позивача іншого майна.

Зазначав, що законодавець передбачає, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

На підставі викладеного просить суд відмовити повністю в задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М., про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

09.10.2020 року представник позивача ОСОБА_6 надав відповідь на відзив в звертає увагу на ту обставину що спірні правовідносини виникли на підставі Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 14 грудня 2005 року. Наголошує, що Закон України «Про іпотеку» в редакції 14 грудня 2005 року не містив положення про задоволення вимог іпотекодержателя в односторонньому порядку, а такі вимоги можливі були на підставі двостороннього правочину - окремого договору про задоволення вимог.

Зазначає, що у позовній заяві, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку ст. 37 Закону України не здійснив повідомлення ОСОБА_1 про намір зареєструвати за собою право власності.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Також вказує, що відповідачем не спростовано наведених доводів в позовній заяві, що повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» №30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 року за своїм змістом не відповідає нормам ст. ст. 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та ст.35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань а саме: не визначено на яку дату зафіксована сума заборгованості; відсутні всі складові суми заборгованості; відповідач у вимозі вказує як спосіб звернення укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, та посилаючись на приписи ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - вказує на виселення всіх мешканців.

Зазначає, що за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не має права вчиняти реєстраційні дії, поки таке обтяження не буде зняте.

Вказує, що відповідачем до відзиву надано як доказ Звіт про майна від 03.11.2016 року, виготовленій оцінювачем ОСОБА_7 , у відповідності до якого замовником оцінки виступає - ОСОБА_1 , щодо нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де метою оцінки вказано: визначення ринкової вартості об`єкта для цілей оподаткування та нарахуванні і сплати обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

Зазначає суду, що даний висновок не є належним та допустимим доказом, оскільки позивач ОСОБА_1 не здійснював замовлення оцінки для цілей оподаткування, та нарахування і сплати обов`язкових платежів.

Така оцінка повинна була замовлятись відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» з метою визначення ринкової вартості для задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Посилається на те, що у п.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказує, що відповідачем не спростовані доводи поширення мораторію на спірні правовідносини, а рішення про державну реєстрацію є незаконним у зв`язку з продовженням дії мораторію.

Відтак, просить суд доводи, зазначені у відзиві, визнати необґрунтованими, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 25.11.2021 року представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, письмових пояснень не надавали, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

14 грудня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МКК7GА00000185, у відповідності до умов якого на умовах строковості, платності банк надав кредит у сумі 6 254,00 доларів США під 15,96 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 13 грудня 2009 року.

3 метою забезпечення взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, 29 грудня 2005 року між відповідачем та позивачем укладено Договір іпотеки, посвідчений 29 грудня 2005 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим номером 1373.

Згідно з п. 6 даного договору банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 36,7 кв. м.

Предмет іпотеки - будинок належить на праві власності іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2005 року №291, зареєстрованого в Ужгородському МБТІ за реєстром записом №6949 в книзі 55, реєстраційний номер 12708684.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 1, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частинами першою, другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення не предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Аналізуючи положення ст. ст. ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту та задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

П. 22 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених цим договором, відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу Предмета іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію Предмета іпотека у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмета іпотеки.

Сторони відповідно до змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього Договору є безумовним, а рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки може бути оскаржене Іпотекодавцем в судовому порядку.

Як було встановлено судом, 11.11.2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. (реєстратором здійснено зміну реєстраційного округу на Ужгородський міський нотаріальний округ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер32345088 від 11.11.2016 року, 18:32:31 номер запису про право власності 17412522, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 36,7 кв. м.; власник ПАТ КБ «ПриватБанк», , адреса Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 11.11.2016 року.

26.01.2012 року ухвалою суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без розгляду.

04.09.2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/12865/14-у за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення вказаний позов задоволено частково та ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки будинок площею 66,920, житловою площею 36,70, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

03.06.2019 року заочним рішенням у справі №308/2371/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення ухвалено виселити громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.05.2020 року заочне рішення у справі №308/2371/18 про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 скасовано.

Згідно д п.5 ч.1 ст. 24 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних із відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою ст. 15 цього Закону.

Відповідно до ст. 57 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 (справа № 21-357а14), тобто в даному випадку була здійснена перереєстрація спірного об`єкту при наявності арешту нерухомого майна на підставі постанови ВП 20154519 від 12.07.2010.

Згідно з Інформаційною довідкою, яка міститься в матеріалах справи, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207799307 від 29.04.2020, нерухоме майно - предмет іпотеки обтяжено арештами органів державної виконавчої служби, а саме: номер запису про обтяження 17412634 від 23.04.2015 року 17:54:05 арешт нерухомого майна, обтяжувач Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 13- 36718605, виданий 10.04.2013 року; номер запису про обтяження 17412611 від 28.04.2010 року 18:04:05 арешт нерухомого майна, обтяжувач Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони, а його відчуження, серія та номер: 11- 18828132, виданий 22.04.2010 року; номер запису про обтяження 17412599 від 20.02.2008 року 12:41:00 арешт нерухомого майна, обтяжувач Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№623 0023, виданий 11.02.2008 року; номер запису про обтяження 17412584 від 11.07.2007 року 15:35:52 арешт нерухомого майна, обтяжувач Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського МУЮ, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №4023330, виданий 04.07.2007 року.

Судом також було встановлено, що 11.11.2016 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. (реєстратором здійснено зміну реєстраційного округу на Ужгородський міський нотаріальний округ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер32345088 від 11.11.2016 року, 18:32:31 номер запису про право власності 17412522, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальною площею 66,9 кв. м., житловою площею 36,7 кв. м. власник ПАТ КБ «ПриватБанк»

Згідно з частиною першою ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

В матеріалах справи міститься повідомлення № 30.1.0.0/2-949 від 24.03.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» та за своїм змістом неї відповідає нормам статей 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановлю Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань а саме: не визначено на яку дату зафіксована сума заборгованості; відсутні всі складові суми заборгованості; відповідач у вимозі вказує як спосіб звернення укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, та посилаючись на приписи статей 40 Закону України «Про іпотеку» та 109 ЖК України - вказує на виселення всіх мешканців.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі подання до територіальних органів Мін`юсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають … на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя … рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру (Мін`юсту) відповідно до додатка до цього наказу.

Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб (Додаток до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5) в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав, посадових осіб органів місцевого самоврядування , адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, нотаріусів під час прийняття заяв та під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають, зокрема на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб)

Згідно з пунктом 2 додатку до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 ( в тому числі, які виникають зокрема на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя) проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін`юсту, відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Отже, реєстраційна дія приватного нотаріуса Стойки Н.М., щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» проведена з порушенням і є такою, що не відповідає вимогам закону.

Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення позивача приватним нотаріусом Стойка Н.М. про отримання нею заяви банку щодо проведення реєстраційної дії, що стосується переходу права на майно від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості третьої особи не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16).

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваної реєстраційної дії, що була вчинена за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляється, окрім вимоги про скасування оскаржуваного рішення, також вимога про визнання недійсним правочину, на виконання умов якого було прийняте оскаржуване рішення.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивача та з належністю виконання договору іпотеки, цей спір згідно з предметним і суб`єктним критеріями має вирішуватися за правилами цивільного судочинства (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16 і від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16).

На підставі вищевикладеного та ст.ст.33, 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст. 12, 81, 89, 263, 269 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Пітух Василь Іванович, до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна від 11.11.2016 за індексним номером: 32345088, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та припинити право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказане майно.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати із сплати судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2021 року.

Головуюча Н.В. Дергачова