Справа № 466/9940/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова
у складі: головуючого-судді Білінської Г.Б.
при секретарі Терех У.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого звертається адвокат Процайло Володимир Ярославович до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом, у якому просить :

-визнати протиправними дії житлової комісії Квартирно- експлуатаційного відділу м. Львова, оформлене протоколом № 4 від 03.09.2020 року щодо зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.

-скасувати рішення житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 03.09.2020 № 4 в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та членів його сімї.

-поновити ОСОБА_1 та членів його сімї на квартирному обліку з дня зарахування, тобто з 04.08.1996 року.

-включити ОСОБА_1 у список осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач проходив службу в Збройних Силах України, в період проходження служби брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, отримав статус учасника бойових дій, 15.07.2015 року отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 .

03.09.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №168 майора ОСОБА_1 , начальника відділу фельд`єгерського-поштового зв`язку військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.08.2020 року №296 з військової служби у запас відповідно до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач, проходячи службу в Збройних Силах України, перебував на квартирному обліку разом із членами сім`ї, як такі, що потребують покращення житлових умов відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Львівської КЕЧ №74 від 22.02.2006 року поставлено на чергу з 04.08.1996 року.

03.09.2020 року житловою комісією КЕВ м. Львова відповідно до витягу з протоколу № 4 від 03.09.2020 року майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї знято з обліку в житловій комісії КЕВ м. Львова, виключено із книги обліку осіб які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, виключено зі списку осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій.

Вважає такі дії житлової комісії неправомірними та такими, що порушують його права, а тому вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача позов заперечив, посилаючись на відзив,поданий на позовну заяву.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані письмові докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем, проходив службу в Збройних Силах України, зокрема і в районі проведення антитерористичної операції, отримав статус учасника бойових дій, а 15.07.2015 року отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 .

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19.08.2020 року №296 ОСОБА_1 звільнено з військової служби з посади начальника відділу фельд`єгерського-поштового зв`язку військової частини НОМЕР_2 у запас відповідно до п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Відповідно до цього наказу 03.09.2020 р. року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №168 майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач, проходячи службу в Збройних Силах України, перебував на квартирному обліку разом із членами сім`ї, як такі , що потребують покращення житлових умов відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії Львівської КЕЧ №74 від 22.02.2006 року поставлено на чергу з 04.08.1996 року.

Однак, з 03.09.2020 р. житловою комісією КЕВ м. Львова відповідно до витягу з протоколу № 4 від 03.09.2020 року ОСОБА_1 та членів його сім`ї знято з обліку в житловій комісії КЕВ м. Львова, виключено із книги обліку осіб які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, виключено зі списку осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій. Таке рішення було прийняте у зв`язку із звільненням позивача із військової служби.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії «, відповідно до якої, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути ефективним, як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Втрата житла чи права на житло є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «Мак Кенн проти Сполученого Королівства « від 13 травня 2008 року, рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від від 02 грудня 2010 року).

За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтями 34, 37 ЖК Української PCP, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української PCP встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п.1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української PCP та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 9 даної статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

Даний Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі військові частини) після звільнення (далі військовослужбовці) та членів їх сімей (п.1 Порядку).

Згідно з пунктом 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до пункту 24 Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі:

- поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; - засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

- звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

- в інших випадках, передбачених законодавством .

Військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №487/5835/17, від 01.04.2020 року у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 року у справі №683/2197/18, від 19.05.2020 року у справі №683/2198/18.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , як військовослужбовець, має вислугу понад 20 років, з 1996 року перебував на квартирному обліку військовослужбовців, не реалізував своє житлове право передбачене ч.І ст.12 Закону №2011-XII не із своєї вини, звільнений в запас за закінченням строку дії контракту.

За таких обставин, суд вважає, що рішення житлової комісії КЕВ м. Львова за №4 від 03.09.2020 р. про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, виключення зі списку осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій суперечить положенням ст.47 Конституції України,ст. 12 Закону №2011-XII та п.З Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081, а отже є незаконним та підлягає скасуванню. ОСОБА_1 та членів його сім`ї належить поновити на квартирному обліку з часу його зарахування на такий облік.

Оскільки позивач був прийнятий в загальну чергу 04.08.1996р. положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями ,затвердженої МО України 31.07.2018 р., на що мається покликання у оскаржуваному рішенні КЕВ, не можуть бути застосовані до позивача, оскільки не діяли на час постановлення на облік.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідачем не подано доказів, які б спростували твердження позивача про визнання незаконним рішення КЕВ та права позивача включити на відновлення на квартирному обліку разом із членами сім`ї. Відтак, такі вимоги позивача суд вважає підставними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Стосовно вимоги про включення позивача у список осіб, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень, як учасники бойових дій, така до задоволення не підлягає.

Позивачем не подавалось доказів, чи раніше він зараховувася на облік на першочергове одержання житлових приміщень, з чи виключався із такого обліку і на підставі чого, а також не обгрунтовувалось у судовому засіданні право позивача на зарахування на такий облік.

А тому трака вимоги не підлягає до задоволення, оскільки не доведена в ході розгляду справи.

Окрім цього представник позивача просить рішенням суду стягнути з відповідача витрати ,понесені позивачем за надання правової допомоги, виходячи із поданого Договору про правову допомогу №1393 від 21.09.2020 р. та Додатку до нього в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат,встановлення їх дійсності та необхідності, а також ритерію розумності їхнього розміру,виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Договір про надання правничої допомоги №1393 від 21.09.2020 р. передбачав фіксовану оплату за надання правової допомоги у веденні справи за позовом ОСОБА_1 до КЕВ м.Львова в розмірі 5000.00 грн.

У додатку до Договору від 23.04.2021 р., поданому у судовому засіданні 26.04.2021р. зазначена вартість виконаних робіт по Договору від 21.09.2020 р., а саме :

-правовий аналіз матеріалів, наданих клієнтом, - 2000 грн.,

-усна консультація- 1000 грн.,

-підготовка позовної заяви 2000 грн.,

-формування додатків до позовної заяви та скерування її до суду 1000 грн.

-представництво інтересів клієнта в суді 4000 грн.

Окрім цього, подані квитанції про оплату послуг в розмірі 10 000 грн.

Суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які передбачались у Договорі і були фіксованими на весь час ведення адвокатом справи у суді, в розмірі 5000 грн. є співмірними із складністю справи; наданим адвокатом, який приймав участь лише у двох судових засіданнях, обсягом послуг , відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, що відповідає правовій позиції,висловленій у постанові Великої Палати ВС у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020 р.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 60, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформлене протокол №4 від 03.09.2020 року щодо зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.
Скасувати рішення житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 03.09.2020 року №4 в частині зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку.
Поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку з дня зарахування, тобто з 04.08.1996 року.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь ОСОБА_1 5000 /п`ять тисяч/ грн.00 коп. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 05.05.2021р.

Суддя Г. Б. Білінська