Справа№329/1004/20
Справа № 329/1004/20
Провадження 2/329/33/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року смт Чернігівка Запорізької області

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі - Сивак В.Г.,

адвокатів - Славянського С.А., ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в залі суду в смт. Чернігівка Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, стягнення заборгованості з орендної плати та зобов`язання відповідача негайно передати земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат, ОСОБА_3 , після смерті якого вона успадкувала дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:037:0013 та :02:037:0011 на території Новомихайлівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області.

Вона зареєструвала своє право власності на цю спадщину, та отримавши 01.06.2018 та 23.05.2018р. інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідалася, що вони в 2008р. передані спадкодавцем в оренду відповідачу на 49 років.

Позаяк вона не отримувала з 2018 по 2020р. орендної плати за землю, просить про розірвання цих договорів оренди земельних ділянок, стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 37 181грн 31коп та зобов`язання відповідача негайно передати земельні ділянки.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснивши суду, що спадкодавець був одноосібником, тобто обробляв цю землю самостійно, і не передавав її відповідачу в оренду. Те, що підпис спадкодавця на оспорюваних договорах та інших доданих до нього документах виконаний ним викликає у позивача сумнів. Розписки про отримання спадкодавцем за життя грошових коштів у 2008р. також викликають сумнів, позаяк позивачу невідомо про отримання її братом таких значних коштів або про придбання майна, до того ж вони друковані, а не рукописні, тобто є пізніше виготовленою підробкою.

Позивач в судовому засіданні додала, що її брат ОСОБА_3 був інвалідом спершу 2, а потім 3 групи, безстроково, по психзахворюванню, страждав на легке слабоумство, був комісований з армії, родину намагався створити, жив з якимись жінками, але особисте життя не налагодив, дітей не мав. Заробляв він випадковими заробітками по людях, через що змінював місце проживання (жив у селах Жовтневе, Нове, помер у Водяному), а батьківську хату в Новомихайлівці, де він жив, віддав на розборку на будматеріали, але грошей йому не передали. Взагалі грошей вдосталь у брата ніколи не було, він жив бідно, приїжджав у психлікарню в Запоріжжя лікуватися і бувало й таке, що просив у неї на дорогу. Тому вона категорично стверджує, що грошових коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_2 не отримував, і хоче повернути собі землю.

Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що з ОСОБА_3 була знайома за його життя, і він неодноразово звертався до неї з проханням допомогти оформити право власності на успадковану ним земельну ділянку, і щоб після цього вона прийняла його землю в довгострокову оренду і одразу розрахувалася, бо жив він нужденно, у якомусь сарайчику. Наскільки відповідачці відомо, позивачка брату нічим не допомагала, принаймні матеріальної допомоги від неї він точно не отримував. Вона, а не позивачка як сестра, допомагала йому оформити спадщину, надалі вони 03.03.2008р. та 26.05.2008р. зареєстрували в ДЗК договори оренди. З ОСОБА_3 вона повністю розрахувалася, і за життя він впродовж 10 років жодних претензій до неї не мав, одноосібником не був, бо у нього не було ніяких ресурсів для обробки землі. Вона передавала позивачу 2000грн допомоги на похорон брата, про наявність у нього психічного захворювання не знала, орендну плату позивачу сплачувати не повинна. Розписки про отримання грошових коштів ОСОБА_3 підписував особисто, вона відібрала їх для себе, зберігала, але суду надала після того, як відшукала.

Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

По справі встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності на підставі державних актів від 14.11.2005р. та від 26.03.2008р. належали дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:037:0013 та :02:037:0011 на території Новомихайлівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (а.с.59-60).

18.02.2008р. між ним та відповідачем укладені договори оренди зазначених земельних ділянок, зареєстровані в ДЗК 03.03.2008р. та 26.05.2008р. (а.с.82-97).

Згідно п. 8 цих договорів, вони укладені на строк 49 років.

Згідно п.п. 9, 11, 18 договорів, орендна плата вноситься орендарем один раз за весь період оренди у розмірі 73 942грн 30коп за кожну ділянку; орендна плата вноситься один раз на момент підписання акту прийома-передачі земельної ділянки; передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення.

Копії актів від 18.02.2008р (а.с.87) та від 01.12.2007р. (а.с.92) про передачу та прийом земельних ділянок суду надані із підписами сторін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.58).

Рішенням від 20.12.2017р. Чернігівського районного суду Запорізької області визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, площею 6,1098га та 6,1133га, розташовані на території Новомихайлівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, які, згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №266591 та ЗП №137918, належали її брату, ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61-62).

27.03.2018р. позивачу видані витяги з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яка проведена 22.03.2018р. (а.с.9-10).

25.05.2018р. та 01.06.2018р. позивачу видана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, довідалася, що вони в 2008р. передані спадкодавцем в оренду відповідачу на 49 років (а.с.9-10).

Сторони в судовому засіданні не спростовують, що в період з 2018 по 2020р. позивач орендну плату як новий власник не отримувала.

Посилаючись на це, а також в судовому засіданні на ряд інших обставин - 1) що спадкодавець був одноосібником, обробляв цю землю самостійно і в оренду не передавав; 2) підпис спадкодавця на спірних договорах оренди і доданих документах виконаний не ним; 3) грошових коштів ОСОБА_3 від відповідача взагалі не отримував, а надані суду розписки є підробкою; 4) на пожиттєву інвалідність спадкодавця по психзахворюванню - позивач просить про розірвання договорів оренди земельних ділянок, стягнення заборгованості з орендної плати та зобов`язання відповідача негайно передати земельні ділянки.

Суд не бере до уваги доводи позивача по зазначеним п. 2 і п.4, позаяк представник позивача в судовому засіданні на питання суду пояснив, що уточнювати позовні вимоги і оспорювати спірні договори на предмет їх дійсності позивач не бажає, клопотання про проведення судової почеркознавчої та посмертної судової психіатричної експертизи не заявлятиме.

За викладеним п.1 стосовно того, що ОСОБА_3 був одноосібником судом допитана свідок ОСОБА_6 , землевпорядник, яка пояснила, що подавала у податкову списки одноосібників. Позаяк раніше, до її призначення на цю посаду, у цих списках був ОСОБА_3 , то вона і продовжувала їх подавати, без уточнень. Після укладення договорів оренди ОСОБА_3 одноосібником бути не міг. Їй особисто невідомо, чи обробляв ОСОБА_3 після укладення договорів оренди свою землю самостійно.

Позивач не надала суду жодних доказів того, що ОСОБА_3 самостійно оброблялася належна йому земля, що він мав у власності або орендував для цього техніку (чеки на придбання пального, добрив, насіння, хімікатів, документи з найму техніки, акти виконаних робіт, пояснення свідків тощо). І позивач, і відповідач пояснили в судовому засіданні пояснили, що він підробляв по людях, переїжджаючи по селах.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги закріплені ЦК України презумпцію дійсності правочину та принцип свободи договору, а також письмові докази, надані відповідачем про те, що в неї наявний ресурс для обробки землі (техніка, нерухоме майно нежитлового призначення (а.с.67-81), суд відхиляє доводи представника позивача за п. 1 як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Аналізуючи доводи позивача в частині, що ОСОБА_3 не отримував від відповідача в 2008р. грошових коштів, бо позивач про це не знала, а оглянуті судом оригінали розписок є пізніше виготовленою підробкою суд враховує наступне.

Згідно п.п. 9, 11, 18 договорів оренди, орендна плата вноситься орендарем один раз за весь період оренди у розмірі 73 942грн 30коп за кожну ділянку; орендна плата вноситься один раз на момент підписання акту прийома-передачі земельної ділянки; передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення.

Копії актів від 18.02.2008р (а.с.87) та від 01.12.2007р. (а.с.92) про передачу та прийом земельних ділянок суду надані із підписами сторін договору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач не надала суду жодного доказу про те, що підпис ОСОБА_3 на цих договорах та актах виконаний не ним, а іншою особою, тобто слід дійти висновку, що укладаючи договір оренди землі, сторонами договору були погодженні всі умови, необхідні для такого правочину, даний договір скріплений підписами сторін, у визначеному порядку пройшов державну реєстрацію.

Акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки є окремим документом, що підтверджує виконання орендодавцем умов договору оренди землі з передачі її в користування орендаря.

З моменту укладення договору оренди землі він жодною із сторін не оспорювався впродовж майже 10 років, до смерті спадкодавця, питання неправомірності використання відповідачем орендованої земельної ділянки не порушувалося, що свідчить про фактичне визнання і виконання обома сторонами умов вчиненого правочину і про те, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, рівно як і судове рішення.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову, і залишає судові витрати за позивачем.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 258, 264-265, 274, 279, 352-356 ЦПК України, ст.ст. 204, 627, 792 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, стягнення заборгованості з орендної плати та зобов`язання відповідача негайно передати земельні ділянки у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя: Покопцева Д.О.