Номер провадження 2/754/6594/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2021 року Суддя Деснянського районний суд м. Києва Панченко О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей у зв`язку з лікуванням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей у зв`язку з лікуванням у загальному розмірі 7 000 грн. щомісяця. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від 18.10.2015 року, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбів було зроблено запис № 2625. У шлюбі у них народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач добровільно обов`язки щодо участі в утриманні дітей не виконує. Грошові кошти на придбання продуктів харчування, медикаментів, одягу, іграшок тощо на надає. Окрім спільних витрат на дітей, спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має певні особливості розвитку, що потребує додаткових витрат. Так, 16.03.2021 року було проведено обстеження дитини та отримано клінічний висновок, яким виявленно належність до розладів аутистичного спектра, відставання розвитку соціальної взаємодії та комунікації . 20.03.2020 року отримано консультацію невролога, яким постановлено затримка етапів розвитку. В січні 2021 року було отримано консультацію логопеда, проведено ЕЕГ. 10.06.2021 року було отримано консультацію в центрі психологічної допомоги за результатами якої рекомендовано відвідування колекційної групи для досягнення соціалізації та розвитку мовлення. 17.08.2021 року між позивачем та ТОВ «Український центр психологічної допомоги « укладено договір №1709/21 про надання освітньої послуг, а саме відвідування колекційної групи із відповідними заняттями. Відповідно до п.4.1 договору розмір оплати за надання освітніх послуг за один місяць відповідно обраних групових занять становить 7000 грн.

Ухвалою від 21.09.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

У визначений судом строк від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вважає позов необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Десняського районного суду м.Києва від 21.09.2021 Деснянським районним судом було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на кожну дитину, щомісячно, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.09.2021 року і до досягнення повноліття. Відповідно до довідки № ВИП00000134 від 09.11.2021 року, відповідач працює в ТОВ « ВІП ПРОФІЛЬ» з 04.08.2020 року, займає посаду - оператор клейового устаткування. Дохід за період з 01.05.2021 року по 31.10.2021 року склав 40 950 грн. 30 коп., після утримання податків - 32 964 грн. 99 коп. Тобто щомісячно відповідач отримує заробітну плату у розмірі 5000-6000 грн. З урахуванням присуджених відповідачу аліментів на підставі судового наказу Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2021 року, відповідач на утримання дітей мінімально має сплачувати - 3021 грн., а з 01.12.2021 року - 3150 грн., що є понад 50% його заробітної плати. Окрім того, перебуваючи у шлюбі відповідач в інтересах сім`ї отримав споживчий кредит, що підтверджується Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.07.2020 року, на суму у розмірі 29 533 грн. 60 коп. та самостійно щомісячно сплачує суму у розмірі 1530 грн., та отримав споживчий кредит на кредитну карту «Зелена», що підтверджується паспортом споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», наразі сума заборгованості за даною картою складає 19 992 грн. 75 коп., за кредитною картою відповідач щомісячно сплачує від 1100 грн. до 1800 грн., що потверджується довідкою № NJNI-SEIQ-3FVS-11KN від 10.11.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Судом було встановлено, що ухвалою Десняського районного суду м.Києва від 21.09.2021 Деснянським районним судом було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на кожну дитину, щомісячно, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.09.2021 року і до досягнення повноліття. Відповідно до довідки № ВИП00000134 від 09.11.2021 року, відповідач працює в ТОВ « ВІП ПРОФІЛЬ» з 04.08.2020 року, займає посаду - оператор клейового устаткування. Дохід за період з 01.05.2021 року по 31.10.2021 року склав 40 950 грн. 30 коп., після утримання податків - 32 964 грн. 99 коп. Тобто щомісячно відповідач отримує заробітну плату у розмірі 5000-6000 грн.

Позивачкою на підтвердження понесення нею додаткових витрат на утримання малолітнього сина не надані суду у якості доказів квитанції або платіжні доручення, які підтверджують понесені нею витрати на дитину в сумі 7 000 грн.

При цьому, позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані здоров`ям дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо).

Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря педіатра (сімейного лікаря) та платіжні доручення, інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обовязковим, і встановлені п. 2 розд ІІ «Положення про форму та зміст розрахункових документів, атвердженого наказом Міністерства фінанасів України від 21.01.2016 №13 (п. 2 роз. ІІ Положення №13).

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання сина у зазначеному нею розмірі, оскільки позивачкою неналежно сформовано доказову базу щодо понесення нею саме додаткових витрат на утримання дитини, тобто витрат на його спеціальне лікування. У зв`язку з вище зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3; ст.ст. 185 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 223, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей у зв`язку з лікуванням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Панченко Д.О.