Справа № 202/1045/20
Провадження № 2/202/187/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнко Д.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення компенсації за користування частиною спільного майна, -

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом за змістом якого, відповідно до 358 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію у розмірі 36 750,00 грн. (50 % від середньої щомісячної орендної плати за квартиру, що складає 2625,00 х 14 місяців) за користування частиною спільного майна, а саме двокімнатною квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (далі - квартира), та яка належить відповідачу та позивачу в рівних частинах. Заявлена вимога обґрунтована користуванням відповідачем та її сім`єю вказаною квартирою в цілому, без надання доступу позивачу до вказаного житла.

Заперечуючи повністю проти задоволення позовної заяви зі сторони відповідача надано відзив на позовну заяву за змістом якого остання зазначила, що фактично спірну квартиру займають її чоловік разом із своєю матір`ю, відповідач із донькою живе окремо. Жодних пропозицій щодо встановлення порядку користування спірною квартирою вона не отримувала. Додатково зазначила, що фактично позивач намагається стягнути з неї майнову шкоду у вигляді збитків - не отримані ним доходи, які він міг би отримати за умови, якщо він передав би свою частку майна в оренду третім особам.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

06.03.2020 справа прийнята до провадження.

Під час розгляду справи судом заслухано позицію сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.03.2021 ухвалено рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав № 200106158 від 13.02.2020 ОСОБА_1 з 22.11.2018 є власником 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, та яка раніше належала ОСОБА_3 (чоловіку відповідача).

Інша частина квартири належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.1998, що підтверджується копією відповідного договору та довідкою КП «ДМБТІ» ДОР № 16854 від 12.11.2018.

Згідно довідки № 16679 про склад сім`ї, у вказаній квартирі, станом на 16.11.2018, зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, та відповідачем не спростовано, що позивач фактично не має доступу до квартири, в ній не проживає, не користується.

04.10.2019 позивач на електронну адресу відповідача направив проект договору про встановлення порядку користування житловим приміщенням (спірної квартири).

За даними мережі інтернет вартість оренди двокімнатної квартири складає від 5000,00 грн. до 7300,00 грн. за один місяць оренди. Таким чином, половина від середньої щомісячної орендної плати складає 2 625,00 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

При цьому слід також враховувати, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні правомочностей мають рівні права.

Учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Так, за ст. 361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності.

Отже, якщо інше не встановлено законом, учасники спільної часткової власності здійснюють свої права на засадах загальної згоди.

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказані приписи регулюють право співвласника отримати матеріальну компенсацію у разі неможливості надання йому у володіння та користування його частини спільного майна в натурі, при цьому припинення права на частку у праві спільної часткової власності не вимагається.

Таким чином, у разі неможливості отримання майна у володіння або користування учасник має право вимагати від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації, тобто, законом встановлено право на отримання матеріальної компенсації тим співвласником, який не отримав майно у володіння та користування у натурі.

Враховуючи, що співвласниками спірного майна є позивач та відповідач, при цьому позивач позбавлений можливості отримати майно у володіння або користування в натурі, останній має право вимагати від інших співвласників, а саме відповідача, відповідної матеріальної компенсації, а тому заявлена позовна вимога підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення компенсації за користування частиною спільного майна, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за користування частиною спільного майна за період часу з грудня 2018 року по січень 2020 року, тобто за 14 місяців, у розмірі 36750,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.О. Кухтін