УХВАЛА

27 січня 2021 року м. Кропивницький

справа № 395/853/19

провадження № 22-ц/4809/174/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Новомиргородська міська рада,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід складу суду,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кропивницького апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Троянська Ірина Вадимівна, на рішення на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на будівлю гаража.

Апеляційне провадження у цій справі відкрито ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 листопада 2020 року.

27 січня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про відвід складу суду: Голованя А. М., Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І.

Відвід обґрунтовано тим, що судді Головань А. М., Карпенко О. Л. і Мурашко С. І. раніше здійснювали перегляд в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у цивільній справі ЄУН: 395/332/19 і 10 грудня 2019 року ухвалили рішення, яким, зокрема, визнали, що ОСОБА_2 являється власником ј частки гаража. Право власності на цей самий гараж є предметом спору і у справі ЄУН: 395/853/19, сторонами у якій також є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . На переконання заявниці судді заінтересовані в ухваленні рішення, яке не буде суперечити раніше ухваленому ними рішенню, а отже вони є заінтересовані у результаті розгляду справи. Як на правову підставу заявленого відводу, позивачка посилалася на положення пунктів 3 і 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою заяву про відвід складу суду. Додатково вона пояснила суду, що про обставини, які вказані нею в якості підстави для відводу, їй стало відомо після того, як суд апеляційної інстанції запропонував учасникам справи повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, і вона ознайомилася з постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі ЄУН: 395/332/19. Просила суд поновити їй строк для подання заяви про відвід.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечила проти поданої позивачкою заяви оскільки вона вважає, що тим самим інша сторона прагне затягнути судовий розгляд справи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Троянська Ірина Вадимівна, теж висловилася проти задоволення відводу.

Інші учасники справи повідомленні про час, дату і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Дослідивши заяву про відвід, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що клопотання позивачки підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається апеляційним судом у складі: Карпенка О. Л. (головуючий і суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашки С. І., позивачка ОСОБА_1 звернулася до Новомиргородської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про визнання за нею права власності на гараж розміром 8.3 м х 4,8 м, що розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 й позначений у технічному паспорті літерою «Ж», яке вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 . Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що цей гараж у 2000 -2002 роках був збудований її матір`ю, а узаконений нею вже після смерті матері. Інші співвласники будинку та їх спадкоємці не мають права на частку у праві власності на гараж. Проте нотаріус помилково видав їй свідоцтво про право на спадщину до складу якої увійшла лише Ѕ у праві власності на гараж. У видачі нового свідоцтва у якому б зазначалося про її право на увесь гараж нотаріус відмовив. Натомість ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , які являються спадкоємцями інших співвласників житлового будинку ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , видані свідоцтва про право на спадщину згідно яких кожен з них володіє ј часткою у праві власності на гараж. Позивачка вважає, що саме вона являється єдиним істинним власником гаражу, але її право порушується.

У справі ЄУН: 395/332/19 ОСОБА_1 зверталася з позовом до ОСОБА_2 у якому просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане відповідачці щодо майна померлої ОСОБА_5 мотивуючи свої вимоги тим, що, зокрема, спадкодавцю не належало право власності на спірний гараж. Натомість він належить позивачці.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області у складі судді Забуранного Р. А. від 06 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі суддів Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Голованя А. М., в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суди встановили, що ОСОБА_4 , якій належала Ѕ частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, самовільно збудувала гараж на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а після її смерті за заявою спадкоємця ОСОБА_1 виконком Новимиргородської міської ради ухвалив рішення від 25 грудня 2008 року № 1382 про оформлення права власності на самовільне будівництво гаражу. За висновком судів здійснене ОСОБА_4 самовільне будівництво господарських будівель не привело до перерозподілу між співвласниками часток у праві спільної часткової власності на спільне майно. Крім того, суди врахували, що немає доказів того, що будівництво гаражу ОСОБА_4 здійснювала за згодою усіх співвласників майна, а поділ спадкового майна в натурі не здійснено, тому суди дійшли висновку, що частка у праві власності на гараж правомірно включений нотаріусом до спадкової маси, яка лишилася по смерті ОСОБА_5 .

Тим самим у справі ЄУН: 95/332/19 суди першої і другої інстанцій визнали, що ОСОБА_1 не являється єдиним власником спірного гаража.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Для захисту прав сторін на розгляд справи незалежним, безстороннім і справедливим судом у цивільному процесуальному праві держави існує інститут відводу складу суду.

Підстави для відводу судді передбачені ч. 1 ст. 36 ЦПК України, зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу), або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу).

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: 1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та 2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (наприклад, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000- ХІІ).

Пряма чи побічна заінтересованість судді у результаті розгляду справи може мати юридичний або фактичний характер. Юридична заінтересованість судді трапляється, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді.

У заяві про відвід не наведено жодних обставин, які можна вважати такими, що вказують на юридичну чи фактичну зацікавленість складу суддів, або будь-кого з них, у розгляді цієї справи.

В цьому випадку таких обставин, які передбачені п. 3 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, об`єктивно не існує.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

У справах «Де Куббер проти Бельгії», «Олександр Волков проти України» та ряді інших ЄСПЛ вказав, що у цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється», адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість.

Судом встановлено, що у справі ЄУН: 395/853/19 і у справі ЄУН: 395/332/19, де сторонами є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , на розгляд і вирішення суду позивачка передала спір щодо належності частки у праві власності на будівлю гаражу.

У справі ЄУН: 395/332/19 колегія суддів апеляційного суду у складі: ОСОБА_8 , Голованя А. М., Карпенка О. Л. на підставі тих самих фактів раніше висловила свій висновок щодо належності такого права ОСОБА_2 , а тому при вирішенні цієї справи може створитися враження про необ`єктивність та упередженість суду.

Ця обставина є підставою як для відводу складу суду, так і для самовідводу (ч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України).

Отже, відвід є обґрунтованим в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Щодо дотримання позивачкою строку на подачу заяви про відвід, то строк, встановлений абзацом 1 ч. 3 ст. 39 ЦПК України, вочевидь не був дотриманий.

Проте колегія суддів вважає, що відвід заявлений в межах строку, встановленого абзацом 2 ч. 3 ст. 39 ЦПК України.

Крім того, суд не може ігнорувати вказані позивачкою обставини, які свідчать про наявність підстав для відводу складу суду, але про які судді не пам`ятали з огляду на сплив більш ніж річного строку та завантаженість суддів. Інакше це може поставити під сумнів законність рішення суду.

За таких обставин заявлений ОСОБА_1 відвід складу суду підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів в складі: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І. задовольнити та відвести їх від розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко