Єдиний унікальний номер судової справи: 473/1995/21
Провадження №22-ц/812/2105/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

29 листопада 2021 року м. Миколаїв справа № 473/1995/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Намуйлик Мариною Василівною, на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2021 року про залишення без розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2021 року ухвалене у складі головуючого судді Вуїва О.В. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

05 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Намуйлик М.В. про перегляд заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2021 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 02 травня 2019 року у розмірі 180 000 грн., 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 6 283 грн. 71 коп., а всього 186 283, 71 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що про ухвалення вищезазначеного заочного рішення відповідач дізналась лише 14 вересня 2021 року. Вказувала, що відповідача не було повідомлено про судові засідання, у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем судових повісток та самого заочного рішення. Оскільки відповідач отримала повне судове рішення від 14 липня 2021 року лише 14 вересня 2021 року, то строк на подання заяви про перегляд цього заочного рішення був пропущений з поважних причин, тому відповідач має право на його поновлення.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийняти до розгляду таку заяву, переглянути та скасувати заочне рішення і призначити справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_2 та заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Намуйлик М.В., подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказувала, що судом першої інстанції відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи та вручене повне заочне рішення суду, а тому вважала, що в порушення статей 12, 272, 283, 287 ЦПК України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її позбавлено права на перегляд заочного рішення та на доступ до правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність її доводів, належне повідомлення відповідача про розгляд справи та вручення повного заочного рішення, просив закрити апеляційне провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні та представником відповідача ОСОБА_2 недоведені передумови для застосування положень частини третьої статті 284 ЦПК України в частині поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 02 травня 2019 року у розмірі 180 000 грн., 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 6 283 грн. 71 коп., а всього 186 283 грн. 71 ком. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Встановлено, що у матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення копії зазначеного заочного рішення 14 липня 2021 року відповідачу на адресу місця її реєстрації.

В рекомендованому повідомленні поштового відправлення має місце відмітка вручення «24.07», проте відмітки вручення даного повідомлення особисто адресату ОСОБА_1 або за довіреністю іншою особою відсутні.

Відповідач заперечувала отримання нею копії повного заочного рішення суду раніше ніж 14 вересня 2021 року.

З заявою про перегляд вказаного заочного рішення представник заявника звернулася 04 жовтня 2021 року, тобто на 20 день після отримання судового рішення відповідачем, при цьому вказувала, що процесуальні строки пропущені з поважних причин, оскільки про оскаржуване судове рішення ОСОБА_1 дізнались лише 14 вересня 2021 року.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, відповідач вказувала, що її не було повідомлено належним чином про розгляд справи у суді.

Так, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про вручення судових повісток на судові засідання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Справа двічі призначалась до судового розгляду на 24 червня 2021 року та 14 липня 2021 року. При цьому, на перше судове засідання судом відповідач повідомлялась про судове засідання не за адресою її місця реєстрації, а за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Вимоги щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення встановлені у статті 285 ЦПК України.

Згідно із частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).

При цьому апеляційне оскарження заочного рішення можливе відповідачем лише після його перегляду судом першої інстанції у встановленому законом порядку та залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Указане відповідає роз`ясненням, які містяться у абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, де зазначено, що оскарження заочного рішення в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення.

Як встановлено в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували доводи відповідача про отримання нею заочного рішення раніше ніж 14 вересня 2021 року.

Згідно з частинами другою - четвертою статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, шостої та одинадцятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову чи подання апеляції з того моменту, коли вони ознайомилися із судовим рішенням, що покладає на них обов`язки або може порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін ознайомлюватись із рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Встановлено, що судом першої інстанції не було виконано обов`язку та порушено норми процесуального законодавства щодо належного вручення копії заочного судового рішення відповідачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, оскільки матеріали справи не містять безспірних даних про належне повідомлення та вручення відповідачу повного заочного рішення суду раніше ніж 14 вересня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач мав передбачене статтею 284 ЦПК України право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі відсутні підстави для закриття провадження з підстав передбачених статтею 362 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, що призвело до порушення ним норм процесуального законодавства - ст. 127, 284 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Намуйлик Мариною Василівною, задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2021 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.