Справа № 520/4027/15-ц
Провадження № 2-з/947/1406/21
УХВАЛА

19.11.2021

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Луняченка В.О.

За участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката Краснопивцева О.К. представника відповідача ОСОБА_3 про призначення по справі повторної судово-психіатричної посмертної експертизи по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

24.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином, після уточнення якого просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_10 , посвідчений 13.03.2012 року приватним нотаріусом Чернишевою Н.Г. складений на користь ОСОБА_11 ; визнати дійсним заповіт ОСОБА_10 посвідчений 21.03.2008 року приватним нотаріусом Чернишевою Н.Г., складений на користь ОСОБА_5 та стягнення судового збору.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року було відкрито провадження по справі.

У зв`язку із залученням по справі правонаступників відповідачів, заявою про зменшення позовних вимог від 07.05.2018 року ОСОБА_5 звертаючись до відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 який записаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів 13 березня 2012 року о 13.10 годин приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. (т.3 а/с 1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що момент складення заповіту ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому с підстав визначених у статтях 215, 225 Цивільного кодексу України, такий заповіт є недійсним.

Відповідачі позов не визнають та заперечують проти його задоволення вважаючи що на момент складення заповіту ОСОБА_10 знаходився у такому стані здоров`я який дозволяв йому розумно вчиняти правочин та його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Для доведеності своїх вимог стороною позивача було заявлено клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи яке було задоволено судом ухвалою від 14.03.2016 року.

Згідно висновку судово-психіатричних експертів Комунальної установи « Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» №496 від 02.12.2016 року у зв`язку із недостатністю у матеріалах справи даних надати науково-обґрунтовані та однозначні відповіді на питання, які поставлені перед експертами , неможливо (т.2 а/с 54).

Після допиту свідків та витребування додаткових медичних доказів ухвалою суду від 11.09.2018 року , було задоволено клопотання сторони позивача, та призначена додаткова судово-психіатрична експертиза психічного стану ОСОБА_10 на час складення заповіту 13.03.2012 року ( т.3 а/с 102).

Згідно висновку судово-психіатричних експертів Комунальної установи « Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» №195 від 08.04.2021 року ОСОБА_10 під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року страждав на хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого абсолютно не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними ( т.3 а/с 119).

Не погоджуючись із відповідністю висновків матеріалам справи представник відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про опитування експертів у судовому засіданні яке було задоволено та 11.11.2021 року експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були опитані під час дослідження висновку експерта у відповідності до вимог ч.5 ст. 102 та ст. 239 ЦПК України.

18.11.2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Краснопивцева О.К. надано клопотання про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи стану ОСОБА_10 під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року.

Клопотання обґрунтовано явної невідповідністю матеріалів справи висновку спеціаліста а також наявністю у описової та мотивувальної частині висновку посилання на докази пояснення свідків, яки, за описаним змістом, суперечать поясненню даних свідків наданих під час судового засідання. Крім того заявник звертає увагу на те, що комунальна установа « Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я»,після скасування Наказу МОЗ України №722 від 29.06.2017 року не є установою яка має право на проведення судово-психіатричних експертиз.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_11 підтримали зазначене клопотання, а позивач та його представника заперечували проти задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути виготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги де висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмов без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Так, відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав.

В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта.

Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України).

За змістом вимог статей 77,78,79 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності ( містять інформацію щодо предмета доказування), допустимості ( одержані у порядку, встановленому законом ) та достовірності ( на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. .82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що позивач повинен довести у судовому засіданні свої позовні вимоги , яки ґрунтуються на доведених належними та допустимими доказами обставинах того що під час складення та підписання заповіту заповідач не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, тобто під час укладення правочину була відсутня вільна воля сторони.

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Таким чином в України діє презумпція психічного здоров`я, відповідно до якої, у даному випадку, саме на позивача покладається обов`язок доказування розладу психічного здоров`я заповідача під час складення та підписання заповіту.

По справі, за клопотанням сторони позивача. проведена судова посмертна психіатрична експертиза, проведення якої у відповідності до п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України є обов`язковим, та за результатами якої складений висновок, який між тим, у відповідності до ст. 110 ЦПК України не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Тобто сторона відповідача, яка вважає що даний висновок не є допустимим та правдивим доказом, має доводити саме ці обставини та визначати відсутність інших належних доказів позовних вимог а не навпаки доводити належне психічне здоров`я заповідача під час укладення правочину.

Крім того суд враховує , що справа знаходиться у провадженні суду з березня 2015 року та тривалість розгляду справи обумовлена саме проведенням експертних досліджень, тому відсутня і процесуальна доцільність продовження розгляду справи з урахуванням вищевикладених обставин.

Керуючись ст.ст.137, 143,144, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Краснопивцева О.К. про призначення по цивільної справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, повторної посмертної судово-психіатричної експертизи стану ОСОБА_10 під час укладення та підписання заповіту від 13.03.2012 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає , заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.