Справа № 698/490/20
Провадження № 2/698/86/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р. смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хлібороб» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно протоколу загальних зборів ТОВ Агрофірма «Зоря» (, адреса реєстрації: 20532, Черкаська обл., Катеринопільський р-н, с. Лисича Балка, вул. Шкільна) від 04 червня 2018 p., було прийняте рішення про припинення (реорганізацію) підприємства шляхом приєднання до Агрофірми «Хлібороб» у формі ТОВ.

В результаті проведених реорганізаційних дій в ЄДР було вчинено запис про припинення ТОВ Агрофірма «Зоря» від 02.06.2020 року.

Агрофірма «Хлібороб» у формі ТОВ є єдиним та повним правонаступником ТОВ Агрофірма «Зоря» за всіма його майном, правами та зобов`язаннями по відношенню до всіх кредиторів і боржників, а також включаючи всі права та зобов`язання, які оскаржуються в судовому та позасудовому порядку.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01.01.2006 р. та додаткової угоди до даного договору від 28.04.2016 р. ТОВ Агрофірма «Зоря», є орендарем земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0123 загальною площею 1,765 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Пунктом 9.3 додаткової угоди до Договору, а також ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію, доходи і т.д.

В червні 2018 року під час об`їзду земельних ділянок працівниками Товариства було виявлено знищення посівів на частині земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0123.

Товариству стало відомо, що знищення посівів кукурудзи на частині земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0123 було вчинено суміжним користувачем, а саме гр. ОСОБА_1 під час обприскування біохімічними препаратами (гербіцидами) своєї земельної ділянки.

Після виявлення вказаних пошкоджень за участі представників Товариства та представника відповідача ОСОБА_3 було проведено обстеження та обмір пошкодженої частини ділянки де встановлено загальну площу пошкоджених посівів кукурудзи, що склала 0,47 га.

За результатами обстеження 21 червня 2018 року було складено акт обстеження земельної ділянки №1.

30 серпня 2018 року згідно вказаного факту знищення посівів, Товариством було подано заяву в органи поліції, яку було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1547 від 30.08.2018 року.

В процесі проведення слідчих дій 31 серпня 2018 року працівниками поліції було одержано пояснення від гр. ОСОБА_1 , як особи, що обвинувачується у завданні збитків, який повідомив що він, помилково змістився на наступну земельну ділянку яка належить Агрофірмі «Зоря».

В результаті висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО № 1547 від 30.08.2018 р. від 14 вересня 2018 р. в притягненні відповідача до кримінальної відповідальності відмовлено у зв`язку з відсутністю складу саме кримінального правопорушення, проте встановлено факт того, що гр. ОСОБА_1 , земельна ділянка якого межує з полем № НОМЕР_1 , що перебуває в оренді ТОВ АФ «Зоря», в червні 2018 pоку шляхом обприскування біохімічними препаратами (гербіцидом) знищив 0,47 га рослин кукурудзи, чим спричинив матеріальної шкоди вказаному товариству в розмірі 25 240, 86 гривень.

Після нанесення шкоди та встановлення зокрема працівниками поліції особи винної в нанесенні шкоди, відповідач ОСОБА_1 в усному порядку погодився відшкодувати шкоду, але просив зачекати з перерахунком/поверненням коштів мотивуючи це тим, що останньому потрібно зібрати та реалізувати урожай, що дасть змогу повернути кошти.

Оскільки впродовж року шкоду відповідачем ОСОБА_1 відшкодовано не було, з метою позасудового врегулювання спору 24 червня 2019 року Товариством було направлено претензію за вих. № 138 від 24.06.2019 року на адресу відповідача з пропозицією в добровільному порядку перерахувати завдану шкоду в розмірі 25240,87 грн.

Для вірного визначення розміру фактичних витрат Товариством було проведено детальні розрахунки всіх сплачених/понесених грошових сум для забезпечення якісного вирощування посівів на площі пошкодженої частини земельної ділянки (площею 0,47 га) - витрат на закупівлю насіння, мінеральних добрив, засобів захисту рослин тощо, а також витрат на безпосередній обробіток землі - підготовки ґрунту, посіву, внесення мінеральних добрив, культивування тощо.

Загальна сума втрат, яких Товариство зазнало в зв`язку зі знищенням посівів на належній йому земельній ділянці, згідно перелічених вище документів, складає 4295,01 грн.

З метою встановлення розміру втраченої вигоди внаслідок знищення посівів кукурудзи на належній Товариству земельній ділянці, представником позивача, який надавав правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги, було направлено відповідні адвокатські запити від 28.01.2020 р. та 17.06.2020 р. на адресу Головного управління статистики Черкаській області.

Згідно листа Головного управління статистика № 06-10 від 24.06.2020 р. статуправління повідомляє, що середня врожайність кукурудзи на зерно по сільськогосподарських підприємствах Катеринопільського району Черкаської області в 2018 році складала 92,1 ц з 1 га, тобто 9,21 т з 1 га, а середня ціна реалізації складала - 3873,2 грн. за 1 т.

Зважаючи на площу пошкодженої земельної ділянки (0,47 га) та приймаючи до уваги отримані дані щодо врожайності кукурудзи у 2018 році, сума втраченої вигоди внаслідок знищення посівів кукурудзи на належній Товариству земельній ділянці у 2018 році склала б 16765,92 грн.

З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача загальний розмір коштів, як наслідок завдання матеріальної шкоди 25273,12 грн, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 13.08.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позові адресу.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №860, відповідач ОСОБА_1 отримав ухвалу суду від 13.08.2020 року, однак у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно протоколу загальних зборів ТОВ Агрофірма «Зоря» від 04 червня 2018 p., було прийняте рішення про припинення (реорганізацію) підприємства шляхом приєднання до Агрофірми «Хлібороб» у формі ТОВ (а.с. 5-7).

01.01.2006 року між ТОВ «Агрофірма «Зоря» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,765 га, яка знаходиться за адресою: Черкаська область, Катеринопільський район, с. Петраківка, з кадастровим номером :02:001:0123 (а.с.11-12).

28.04.2016 року між ТОВ «Агрофірма «Зоря» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.01.2006 року, якою обумовлено умови договору оренди та визначено строк дії договору до 31.12.2027 року (а.с. 13-15).

Право оренди за вказаним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2016 року (а.с. 16).

Відповідно до ст.93 ч.1 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Так судом встановлено, що у користуванні позивача на правах оренди знаходиться земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення сільськогосподарського виробництва строком до 31.12.2027 року.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право оренди (суборенди) земельної ділянки є речовими правами, похідними від права власності.

Частиною 1 ст. 95 Земельного кодексу України встановлено права землекористувача, зокрема, на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0123, яка зареєстрована належним чином у компетентних установах.

Відповідно до п. 2 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у порядку цивільного судочинства вирішенню підлягають категорії спорів, засновані на положеннях статей 151,153-158,161,210,212 Земельного кодексу України, зокрема, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення майнових спорів, пов`язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В червні 2018 року позивачу стало відомо про знищення посівів кукурудзи загальною площею 0,47 га на частині земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0123, яке було вчинено суміжним користувачем, а саме гр. ОСОБА_1 під час обприскування біохімічними препаратами (гербіцидами) своєї земельної ділянки, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки № 1 від 21 червня 2018 року (а.с. 17-18).

Згідно висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО № 1547 від 30.08.2018 року від 14 вересня 2018 р. в притягненні відповідача до кримінальної відповідальності відмовлено у зв`язку з відсутністю складу саме кримінального правопорушення, проте встановлено факт того, що гр. ОСОБА_1 , земельна ділянка якого межує з полем № НОМЕР_1 , що перебуває в оренді ТОВ АФ «Зоря», в червні 2018 pоку шляхом обприскування біохімічними препаратами (гербіцидом) знищив 0,47 га рослин кукурудзи, чим спричинив матеріальної шкоди вказаному товариству в розмірі 25240,86 гривень (а.с. 20).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 під час обприскування біохімічними препаратами (гербіцидами) своєї земельної ділянки знищено посіви кукурудзи площею 0,47 га на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0123, що орендує позивач.

Шкідливим результатом такої поведінки є неможливість позивача господарювати, використовувати спірну земельну ділянку, за призначенням (ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Тобто мова йде про упущену вигоду - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, полягає саме у неможливості проведення позивачем збору урожаю сільськогосподарської культури, у зв`язку зі знищенням відповідачем насаджень.

Тобто, шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, а протиправна поведінка, в свою чергу, передує у часі шкідливому результату, що настав.

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Через протиправні дії відповідача, позивач був позбавлений можливості отримати дохід, який міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

Представник позивача зробив та надав суду розрахунок розміру завданої шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій відповідача, загальний розмір яких становить 25240,87 грн.: 4295,01 грн. - сума втрат, яких позивач зазнав в зв`язку зі знищенням посівів; 16765,92 грн. сума втраченої вигоди внаслідок знищення посівів кукурудзи; 4212,19 грн. - сума податку на додану вартість.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком понесених збитків внаслідок протиправних дій відповідача, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Для розрахунку суми неодержаних доходів узято середні показники врожайності по сільськогосподарських підприємствах Катеринопільського району Черкаської області за 2018 рік, а також середня розрахункова ціна за тону від реалізації, і вирахувано із загальної кількості (площі пошкоджених посівів) та вартості врожаю доходи, які позивач міг би отримати, та суми витрат, які понесені на підготовку та збір врожаю на цій частині земельної ділянки.

Таким чином, позивачем доведено спричинення майнової шкоди внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 , а також обґрунтовано належними та допустимими доказами розмір завданих збитків, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору,з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках,передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 93, 95 ЗК України, ст. 22 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хлібороб» 25273 (Двадцять п`ять тисяч двісті сімдесят три) грн. 12 коп. завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Хлібороб» судовий збір в розмірі 2102 (Дві тисячі сто дві) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.