ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2054/18 Номер провадження 22-ц/814/202/21Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2020 року, постановлене суддею Крючко Н.І.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держпраці в Полтавській області, про визнання незаконними дій роботодавця та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

22.09.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив визнати незаконними дії ПАТ «Полтаваобленерго», а саме, недопущення його, як директора з правової роботи, до робочого місця, починаючи з 21.09.2018 та упродовж наступних днів, та зобов`язати відповідача усунути такі порушення.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 21.09.2018 о 07-20 год. він, ОСОБА_1 , займаючи посаду директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго», після відпустки вийшов на своє робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 . Але роботодавець, будучи достеменно обізнаним про втрату позивачем особистого ключа від кабінету, заборонив охоронцю товариства, який мав при собі ключ, відчинити двері його службового кабінету. Унаслідок таких дій роботодавця позивач близько 40 хвилин знаходився у приміщенні товариства, не маючи змоги увійти в особистий кабінет, про що ним в присутності свідків складено акт.

Зазначає, що попередньо, 18.09.2018, відбулося спільне, за участі працівників Управління Держпраці в Полтавській області, ПАТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_1 , дослідження питання щодо умов праці останнього, при цьому проникнення у кабінет мало бути забезпечено шляхом його відкриття представником компанії; наголошувалося, що роботодавець повинен надати позивачу можливість доступу до власного робочого місця, наприклад, шляхом надання йому можливості зробити дублікат ключів.

Із наведених підстав, керуючись положеннями ст.ст.45, 124 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст.ст.24, 29 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», просить захисти порушене право в судовому порядку згідно вимог позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28.10.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Держпраці в Полтавській області, про визнання незаконними дії роботодавця та зобов`язання вчинити дії- відмовлено.

Рішення вмотивовано тим, що судом не встановлено, а позивачем не доведено порушень його прав роботодавцем. Позивач 21.09.2018, склавши акт про неможливість зайти в службовий кабінет через відсутність у нього ключа, самовільно залишив службове приміщення ПАТ «Полтаваобленерго», та не був на роботі в цей день, тоді як роботодавець забезпечив надання дублікату ключа та відчинив службовий кабінет позивача. Крім того, позивач не з`явився на роботу 24 та 25 вересня 2018 року без поважних причин, а його очікування офіційного повідомлення контролюючого органу та роботодавця на заяви, датовані 21.09.2018, не звільняють позивача від обов`язку виходити на роботу. Таким чином позивач із власної ініціативи самоусунувся від свого права на працю та не виходив на роботу в зазначені дні.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, з підстав, викладених у позовній заяві, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд не з`ясував фактичні обставини справи та не перевірив, чи були порушені відповідачем АТ «Полтаваобленерго» права працівника ОСОБА_1 шляхом недопущення останнього до робочого місця 21, 24 та 25 вересня 2018 року.

Доводить обґрунтованість вимог позову, посилаючись на наявні у справі докази, оцінка яких районним судом надана, на його думку, з порушенням ст.89 ЦПК України. Такими доказами є: акт про не допуск директора з правових питань ОСОБА_1 до робочого місця 21.09.2018, підписаний чотирма людьми, у тому числі, службовою особою роботодавця; показання допитаних судом свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; його скарга від 21.09.2018 на адресу Управління праці в Полтавській області із вказівкою на дане правопорушення і вимоги здійснити заходи державного контролю за дотриманням законодавства про працю; лист-скарга ОСОБА_1 від 21.09.2018 на адресу АТ «Полтаваобленерго» з вимогою негайно припинити правопорушення, яке полягає в умисному не допуску до робочого місця; повідомлення позивача, допитаного у якості свідка, про те, що охоронець при ньому телефонував керівництву компанії та отримав від нього чітку вказівку не надавати директорові ключі.

Заперечує посилання районного суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, що акт складений о 07-20 год. 21.09.2018. Зазначає, що він прийшов на роботу за 10 хвилин до початку робочого часу, тобто о 07-20, що і зафіксовано в акті та засвідчено підписами свідків, показання яких районний суд безпідставно відхилив, пославшись на те, що вони не могли бути присутні у місці правопорушення о 07-20 год. Доводить, що ніхто зі свідків не наполягав, що акт складений саме о 07-20 год., а тому просить апеляційний суд дослідити їх показання, та врахувати, що свідки вказували на тривалий перебіг подій.

Вважає, що районний суд був упередженим при постановленні оскаржуваного рішення, мотивувальна частина якого не містить посилань на докази відповідача з вказівкою на аркуш справи. Доводить, що таких доказів у справі немає, а відповідач не заявляв, що ОСОБА_1 пішов з роботи о 07-20 год. 21.09.2018, що підтверджується відомостями табелю обліку робочого часу та фактом оплати робочого дня 21.09.2018. Вважає припущеннями районного суду мотиви рішення, що відповідач 21.09.2018 відкрив двері кабінету і залишив їх відчиненими.

Спростовує такі висновки суду першої інстанції, вказуючи, що об 11-00 год. 21.09.2018, усвідомивши пряму відмову керівництва компанії допустити його до робочого місця, склав скаргу до Управління праці щодо нехтування роботодавцем законодавства про працю та позов до Ленінського районного суду м.Полтави. Того ж дня о другій половині дня ним складено лист до АТ «Полтаваобленерго» з вимогою усунути порушення його трудових прав та повідомити про це за телефоном. Наприкінці робочого дня 25.09.2018 йому зателефонувала службова особа Управління держпраці Гуска Н.М. та повідомила, що за інформацією АТ «Полтаваобленерго» він може отримати дублікат ключа.

Вважає, що районний суд не надав належної оцінки його показанням в якості свідка, натомість приділивши надмірну увагу показанням свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Тоді як акти відповідача про його відсутність на роботі з 21.09.2018 до кінця робочого дня 25.09.2018 не мають відношення до суті спору.

12.01.2021 від АТ «Полтаваобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Доводить, що 21.09.218 ОСОБА_1 самовільно залишив приміщення підприємства без будь-яких пояснень. При цьому службовий кабінет ОСОБА_1 був відкритий дублікатом ключів протягом 15-20 хв. та був залишений у відкритому стані під загальною охороною.

Хронологія подій, яка мала місце 21.09.2018, в повному обсязі описана в листі ПАТ «Полтаваобленерго» на адресу Управління Держпраці в Полтавській області від 26.09.2018, копія якого знаходиться в справі та правомірно врахована районним судом при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Наголошує, що указані обставини становили предмет перевірки у межах скарги ОСОБА_1 від 21.09.2018 до Управління Держпраці в Полтавської області, за результатами якої, контролюючим органом не було встановлено порушень прав ОСОБА_1 з вини роботодавця.

Доводить, що позивач не звертався зі скаргами про порушення його прав у період з 18.09.2018 по 21.09.2018, а тому у роботодавця не виникало обов`язку щодо передачі ключа від службового кабінету на час проведення перевірки від 18.09.2018.

Зазначає, що відповідач не оспорює той факт, що позивач о 07-20 год. 21.09.2018 не міг потрапити до свого службового кабінету через відсутність особистого ключа та згідно табелю обліку робочого часу цей день зарахований йому як відпрацьований.

Просить врахувати, що 18.09.2019 Касаційним цивільним судом Верховного Суду скасовано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора з правової роботи.

У суді апеляційної інстанції позивач підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не забезпечили явку уповноважених представників, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював у відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» на посаді директора з правової роботи, робоче місце якого визначено у м.Полтаві по вул.Н.Сотні,106.

21.09.2018 ОСОБА_1 , прийшовши на своє робоче місце, не зміг зайти до службового кабінету, оскільки ним був втрачений ключ.

Згідно акту, підписаного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вказані особи посвідчили факт, що ОСОБА_1 - директор з правової роботи 21 вересня 2018 року вийшов на роботу в ПАТ «Полтаваобленерго» за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні,106 о 07 год. 20 хв. У свій робочий кабінет він не зміг попасти у зв`язку з відсутністю у нього ключа від дверей робочого кабінету./а.с.4/

21.09.2018 ОСОБА_1 направив ПАТ «Полтаваобленерго» та Управлінню Держпраці в Полтавській області письмові заяви про порушення законодавства про працю, в яких указав про викладений факт неможливості зайти до свого службового кабінету через відсутність у нього ключа і відмову охоронника видати йому дублікат. За таких обставин він не може приступити до роботи після виходу з відпустки до надання йому ключа від кабінету./а.с.121, 125-126//

Листом від 25.09.2018 №08-66/14152 ПАТ «Полтаваобленерго» заперечило здійснення протиправних дій відносно працівника ОСОБА_1 та повідомило Управління Держпраці в Полтавській області, що працівник ОСОБА_1 дійсно 21.09.2018 близько 7.30 год. вийшов на роботу та повідомив охоронника на прохідній, що загубив ключ і не може зайти до робочого кабінету. ОСОБА_1 було запропоновано почекати у приміщенні до виготовлення дублікату, однак той відмовився чекати та залишив приміщення будівлі за адресою АДРЕСА_1 , тоді як через короткий проміжок часу кабінет був відкритий дублікатом ключа і залишений відкритим під загальною охороною. 24.09.2018 ОСОБА_1 був відсутнім на роботі протягом усього робочого дня, а 25.09.2018 з`явився в 15.30 год., про що складено відповідний акт та вручено йому дублікат ключа від службового кабінету./а.с.203/

Листом від 05.10.2018 Управління Держпраці у Полтавській області повідомило ОСОБА_1 про розгляд його заяви про можливі порушення керівництвом ПАТ «Полтаваобленерго»./а.с.177/

Згідно табеля обліку використання робочого часу за вересень 2018 року директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_1 21 вересня 2018 року зазначено як відпрацьований день./а.с.198/

Згідно складених комісійно Актів про відсутність працівника на роботі, директор з правової роботи АТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_1 був відсутній на роботі: 21.09.2018- з 7.35 до 12.00 та з 12.45 до 15.15; 24.09.2018 - з 7.35 до 12.00 та з 12.45 до 16.30; 25.09.2018 - з 7.35 до 12.00 та з 12.45 до 15.50; про причини відсутності не повідомляв./а.с.21-26/

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтвердили свої підписи в акті від 21.09.2018, який був складений до їхнього прибуття за адресою АДРЕСА_1 . Викладені в акті обставини їм відомо зі слів ОСОБА_1 . Останній пояснив їм, що він загубив ключа від кабінету, а охоронник не відкриває кабінет за розпорядженням керівництва.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила про розгляд Управлінням держпраці звернень ОСОБА_1 щодо можливих порушень стосовно нього законодавства про охорону працю, зокрема звернення від 21.09.2018, за результатами розгляду якого надано відповідь.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність об`єктивних обставин, які б вказували на порушення роботодавцем трудових прав ОСОБА_1 та в свою чергу надавали йому право самовільно залишити робоче місце, ним не доведено та судом не встановлено. Позивачем не спростовано, що роботодавець у найкоротші терміни забезпечив надання дублікату ключа від його службового кабінету, який залишався відкритим упродовж робочого дня 21.09.2018. Крім того, за відсутності поважних причин позивач не був присутнім на своєму робочому місці 24 та 25 вересня 2018 року, тоді як очікування ним повідомлення контролюючого органу та роботодавця на його заяву від 21.09.2018 не звільняло його від обов`язку прийти на роботу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони постановлені на підставі повного та об`єктивно встановлених обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до їх заперечення та переоцінки обставин і доказів.

Доводи апеляційної скарги, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд не з`ясував фактичні обставини справи та не перевірив, чи були порушені відповідачем АТ «Полтаваобленерго» права працівника ОСОБА_1 шляхом недопущення останнього до робочого місця 21, 24 та 25 вересня 2018 року, не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом.

Факт недопущення позивача до роботи є недоведеним, а оцінка ним подій, що відбулися 21.09.2018 на початку робочого дня, коли позивач не зміг зайти до службового кабінету через втрату ним же ключа, як недопущення роботодавцем до роботи - є його власним суб`єктивним судженням, що не підтверджено належними і допустимими доказами. Тим більше, що сам позивач визнав, що залишив службове приміщення ПАТ «Полтаваобленерго» та пішов додому для написання відповідних заяв, з того часу не повертаючись до роботи, чекаючи вдома офіційного повідомлення про надання йому дублікату ключа від службового кабінету.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень ст.89 ЦПК України при наданні оцінки доказам.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Районний суд при постановленні оскаржуваного рішення надав належну правову оцінку наданим сторонами, в тому числі, позивачем, доказів.

Зокрема, оцінюючи акт від 21.09.2018, складений позивачем та підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також охоронником підприємства ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав, що викладений в акті факт неможливості ОСОБА_1 зайти до службового кабінету через втрату ключа відповідач визнав. Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з`явилися за адресою м.Полтава, вул.Небесної Сотні,106, пізніше, а саме приблизно о 09 год. ранку, підтвердили, що ОСОБА_1 не зміг потрапити до свого робочого кабінету в зв`язку з відсутністю у нього ключа. Про перешкоджання зі сторони роботодавця ОСОБА_1 у допуску до робочого місця вказані свідки не пояснювали, так само про це не вказано і в самому акті. Тому суд першої інстанції правомірно зробив висновок, що ОСОБА_1 21.09.2018 о 7.20 год. не міг потрапити до службового кабінету з власної необачності, а саме втрати особистого ключа від службового кабінету.

При цьому районний суд обґрунтовано прийняв до уваги те, що у зазначеному акті відсутні будь-які застереження щодо вчинення з боку роботодавця протиправних дій у будь-який спосіб відносно ОСОБА_1 , що свідчить про надуманість тверджень позивача про незаконність дій відповідача та порушення його трудових прав.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що позивач, посилаючись в апеляційній скарзі на вказаний акт, як доказ його позовних вимог, зазначає його як акт про не допуск директора з правових питань ОСОБА_1 до робочого місця 21.09.2018, таким чином викривлюючи на власну користь змістове значення цього акту.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом показань допитаних судом свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також його власних показань, даних в якості свідка, та його скарг від 21.019.2018 на адресу Управління праці в Полтавській області та на адресу АТ «Полтаваобленерго» колегією суддів відхиляються, оскільки районний суд надав оцінку зазначеному. Показання свідків були оцінені критично, по-перше, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебувають у дружніх відносинах з позивачем; по-друге, їх показання є малоінформативними, різняться між собою щодо часу та місця складення акту, ґрунтуються на власних припущеннях та твердженнях позивача щодо оцінки подій, присутніми при яких вони не були. Тоді як показання свідка ОСОБА_4 , як посадової особи Управління держпраці, відповідають матеріалам перевірки звернень ОСОБА_1 , оцінка яких була надана районним судом при постановленні оскаржуваного рішення.

Дослідивши технічний запис показань вказаних свідків у судовому засіданні, апеляційний суд переконався в тому, що про події 21.09.2018, викладені у вказаному акті, їм стало відомо зі слів позивача, та за його проханням вони прибули за адресою службової будівлі відповідача, де і підписали запропонований ОСОБА_1 акт. При цьому, у самому приміщенні будівлі вони не були.

Пояснення позивача при допиті його в якості свідка є аналогічними його поясненням як сторони та оцінюються колегією суддів критично, оскільки є його суб`єктивною оцінкою подій, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Твердження позивача в апеляційній скарзі на те, що районний суд мотивував рішення на припущеннях, зокрема, що 21.09.2018 відповідач відкрив двері його службового кабінету і залишив їх відчиненими протягом робочого дня під загальною охороною, - є безпідставними, оскільки про такі обставини районний суд вказав, пославшись на пояснення відповідача. Доказів протилежного позивач не надав, оскільки, залишивши службове приміщення підприємства, протягом робочого дня туди не повертався. Тому його заперечення такого факту ґрунтується виключено на його суб`єктивному твердженні.

Не заслуговують увагу та відхиляються як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо упередженості районного суду при постановленні оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи дотримався основних засад цивільного судочинства.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є його власними судженнями і оцінкою подій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обгру нтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.01.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська