Справа № 367/452/21
Провадження №2-з/367/30/2021
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві представник заявника вказує про те, що ОСОБА_2 має намір пред`явити позов до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Бучанська міська державна нотаріальна контора про оскарження електронних торгів щодо продажу квартири і нежитлового приміщення та їх витребування у спільну сумісну власність. Зокрема, заявник зазначає, що позовні вимоги будуть наступного змісту: визнати недійсними електронні торги, які були проведені 14 травня 2020 року Державним підприємством «Сетам» з реалізації арештованого майна за лотом № 416406 («Двокімнатна житлова квартира АДРЕСА_1 ») та оформлені протоколом проведення електронних торгів від 14 травня 2020 року № 479991; визнати недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича від 20 травня 2020 року про проведені електронні торги з реалізації лота № 416406; визнати недійсним свідоцтво державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області Фальковської Лариси Михайлівни від 26 травня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 645, про належність на праві власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 ; визнати недійсним свідоцтво державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області Фальковської Лариси Михайлівни від 26 травня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 648, про належність на праві власності ОСОБА_3 нежитлового приміщення № 110 в корпусі 2 у будинку АДРЕСА_3 ; витребувати від ОСОБА_3 у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), загальною площею 80, 9 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м; витребувати від ОСОБА_3 у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , нежитлове приміщення № 110 в корпусі 2 будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), загальною площею 2 кв.м.

Заява обґрунтована тим, що 30 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ).

10 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір про спільну діяльність з метою будівництва будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_4 .

23 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було підписано акт розподілу площ житлового будинку та приймання-передачі квартир (нежитлових приміщень). Згідно з актом, ОСОБА_4 були передані два об`єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_5 та нежитлове приміщення № 110.

23 листопада 2015 року рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 254/15 «Про присвоєння поштової адреси новоствореному об`єкту нерухомого майна «Пусковий комплекс багатоквартирних житлових будинків пускових одиниць із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_4 . Перший пусковий комплекс. Будинок 1» новоствореному об`єкту нерухомого майна було присвоєно поштову адресу: « АДРЕСА_3 ».

Надалі квартира і нежитлове приміщення були зареєстровані на праві власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 .

05 березня 2020 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 дізналась про те, що згадані квартира і нежитлове приміщення були продані на електронних торгах за 1 638 800 гривень, а новим власником цих об`єктів стала ОСОБА_3 .

Заявник вказує, що з огляду на те, що об`єкти нерухомості були набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тобто набуті подружжям у спільну сумісну власність, ОСОБА_2 не була обізнана про будь-які дії щодо продажу об`єктів нерухомості на електронних торгах та згоди на відчуження цих об`єктів не надавала, вона має намір звернутися до суду.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявник вказує, що однією з позовних вимог майбутнього позову є вимога витребування майна, тобто фактично позовні вимоги будуть направлені на відновлення становища, яке існувало до продажу майна з електронних торгів. У разі задоволення майбутніх вимог підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності є судове рішення про витребування нерухомого майна, водночас, таке рішення є підставою для державної реєстрації винятково у разі, коли майно зареєстроване саме за відповідачем. Заявник зазначає, що наразі ОСОБА_3 є власником об`єктів нерухомості та не обмежена у розпорядженні ними, що може ускладнити розгляд майбутньої справи або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, заявник просить: накласти арешт та заборонити вчинення реєстраційних дій щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 109), загальною площею 80,9 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_3 ; накласти арешт та заборонити вчинення реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення № 110 в корпусі № 2 будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 109), загальною площею 2 кв.м, яке належить на праві власності ОСОБА_3 ; заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії щодо реконструкції чи інших будівельних робіт, пов`язаних зі зміною технічних характеристик (об`єднання, поділу), передання в іпотеку чи іншим чином обтяження двокімнатної квартири АДРЕСА_6 .

З приводу зустрічного забезпечення позову, заявник вважає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України, так як заявник має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання на території України, заявникові належить майно, що знаходиться на території України, в розмірі, який може бути достатнім для відшкодування збитків, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові. Крім того, заявник вказує, що застосування забезпечення позову жодним чином не позбавляє володіючого власника у володінні та користуванні майном, обмежуються лише повноваження щодо розпорядження майном, зокрема, щодо його обтяження, а також обмежується можливість вчинення істотних фактичних змін об`єкта, які можуть впливати на ефективне поновлення прав заявника.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 липня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, 30 липня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1033, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Згідно із копією рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно із договором про спільну діяльність від 10 січня 2015 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , сторони за цим договором зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль спільно діяти для будівництва двох багатоквартирних житлових будинків за адресою: АДРЕСА_4 , та його подальшої експлуатації.

Відповідно до акта розподілу площ житлового будинку та приймання-передачі квартир (нежитлових приміщень) згідно договору про спільну діяльність від 10 січня 2015 року, від 23 листопада 2015 року, цим актом засвідчено, що учасники спільної діяльності згідно Договору здійснили наступний розподіл квартир та нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: ОСОБА_4 розподілено житлове приміщення № 67 та нежитлове приміщення № 110.

Згідно із рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 23 листопада 2015 року № 254/15 «Про присвоєння поштової адреси новоствореному об`єкту нерухомого майна «Пусковий комплекс багатоквартирних житлових будинків пускових одиниць із вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_7 » новоствореному об`єкту нерухомого майна було присвоєно поштову адресу: « АДРЕСА_8 ».

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 09 грудня 2020 року, видно, що ОСОБА_4 з 13 серпня 2016 року по 26 травня 2020 року був власником квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), крім того, ОСОБА_4 з 09 вересня 2016 року по 26 травня 2020 року був власником нежитлового приміщення АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109).

Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 24 березня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва при примусовому виконанні виконавчого листа № 359/7783/19, виданого 09 січня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, у виконавчому провадженні № 61595014, постановлено описати та накласти арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_4 , а саме на: квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), та нежитлове приміщення №110, корпус 2, розташоване в будинку АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109).

Згідно із протоколом № 479991 проведення електронних торгів від 14 травня 2020 року, реєстраційний номер лота 416406, переможцем торгів з приводу двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_10 , стала ОСОБА_3 , ціна продажу 1 638 800 гривень.

Відповідно до копії свідоцтва від 26 травня 2020 року № 645, державним нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта державного виконавця про проведені електронні торги з реалізації лота № 416406, складеного ОСОБА_8 , приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва 20 травня 2020 року, посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з квартири АДРЕСА_2 , що раніше належало ОСОБА_4 .

Згідно із копією свідоцтва від 26 травня 2020 року № 648, державним нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта державного виконавця про проведені електронні торги з реалізації лота № 416406, складеного ОСОБА_8 , приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва 20 травня 2020 року, посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з нежитлового приміщення АДРЕСА_9 , що раніше належало ОСОБА_4 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 09 грудня 2020 року, видно, що ОСОБА_3 з 26 травня 2020 року є власником квартири, загальною площею 80, 9 кв.м, житлова площа 32, 5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), а також власником нежитлового приміщення, загальною площею 2 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 21 грудня 2020 року, власником зазначених об`єктів нерухомості є ОСОБА_3 .

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та нежитлове приміщення, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на квартиру та нежитлове приміщення ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Згідно із положенням ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті, а у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України). Крім того, відповідно до п. 13 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, виходячи із заявлених заявником предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, спірне нерухоме майно належить відповідачу, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. Вимоги позивача в частині накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із предметом позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю. Тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на квартиру та нежитлове приміщення.

Суд вважає, що вимоги заборони вчинення реєстраційних дій, передання в іпотеку чи обтяження іншим чином, а також щодо реконструкції чи інших будівельних робіт двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , не підлягають задоволенню, оскільки рішення про накладення арешту на зазначене нерухоме майно виключає вчинення реєстраційних дій щодо цього майна, та є співмірним із позовними вимогами.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Одночасно, суд роз`яснює ОСОБА_2 , що відповідно до правил ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_13 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 109, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Накласти арешт на приміщення НОМЕР_2 , загальною площею 2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 109, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

У задоволенні інших вимог заяви представника ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Дані стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_15 .

Дані боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_16 .

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, а державному реєстратору для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук