Справа №488/339/20 Головуючий у 1-й інстанції Чернявська Я. А.
Провадження № 22ц/812/2202/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 грудня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Калашник О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чернявської Я. А. в залі судових засідань в місті Миколаєві об 10 годині 07 хвилині, повний текст якого складено 1 жовтня 2020 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до

Публічного акціонерного товариства

«Державна продовольчо-зернова корпорація України»

(далі - ПАТ «ДПЗКУ»)

про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «ДПЗКУ» про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що у період з 2012 року вона працювала в ПАТ «ДПЗКУ» на посаді заступника директора з виробництва філії підприємства «Миколаївський портовий елеватор» (далі - «МПЕ»). З займаної посади її звільнено наказом від 26 жовтня 2015 року у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, після ухвалення рішення Корабельним районним судом міста Миколаєва від 5 лютого 2016 року суду її поновлено на роботі, та вдруге звільнено з займаної посади 19 вересня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року, рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 5 лютого 2016 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, та в цій частині ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) від 8 листопада 2017 року, за наслідками розгляду справи за поданої нею касаційною скаргою, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В процесі нового перегляду справи 16 січня 2018 року Апеляційним судом Миколаївської області ухвалена постанова про залишення без змін рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 5 лютого 2016 року в частині поновлення позивачки ОСОБА_1 на роботі.

Між тим, відповідачем до наступного часу наказ від 26 жовтня 2015 року не скасовано та позивачку на попередній посаді не поновлено, незважаючи на додаткове направлення нею 12 грудня 2019 року листа з вимогою виконати рішення суду та скасувати незаконний наказ.

За такого позивачка вважала наявними підстави для ухвалення судового рішення про скасування наказу №724 к від 26 жовтня 2015 року, як незаконного, та для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення про поновлення її на роботі.

У відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ «ДПЗКУ» вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вимоги про поновлення на роботі вже розглянуті судом та за ними ухвалене рішення, яке відповідачем належним чином виконане.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу №724-к від 26 жовтня 2015 року закрито, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі, постановлене по іншій справі, набрало законної сили і підлягає виконанню, а за такого, повторних підстав для розгляду вимог про скасування наказу немає, внаслідок чого за цими вимогами є усі підстави для закриття провадження у справі. В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважав, що позивачка пропустила строк для звернення до суду за цими позовними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, подавши 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невірне встановлення обставин справи та порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

В тому числі позивачка зазначала, що висновок суду про закриття провадження у справі в частині її позовних вимог про скасування наказу №724-к від 26 жовтня 2015 року порушує її права та охоронювані законом інтереси, і скасування цього наказу є єдиним способом відновлення трудових відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав її такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, стягнуто з АТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_1 оплату вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за періоди з 17 лютого 2017 року до 3 травня 2017 року та з 11 вересня 2019 року по 4 грудня 2020 року в сумі 141 709 грн 39 коп., що визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні позовних вимог про скасування наказу №724 к від 26 жовтня 2015 року відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням відповідач оскаржив його в касаційному порядку, подавши 22 грудня 2020 року касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 лютого по 13 травня 2017 року скасовано зі зміною рішення районного суду від 21 вересня 2020 року в цій частині шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови ВС. Постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2019 року по день ухвалення судового рішення залишена без змін.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу №724 к від 26 жовтня 2015 року постанова Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року скасована, а справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2020 року в частині закриття ним провадження за позовними вимогами про скасування наказу №724-к від 26 жовтня 2021 року призначено до розгляду справу.

У судові засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, повідомлені про дату слухання належним чином. Відповідач АТ «ДПЗКУ» своїх представників не направив, надіслав заяву про відкладення слухання справи, з огляду на участь його представників в інших судових засіданнях та знаходженні в службовому відрядженні. Інших клопотань стосовно неможливості розгляду справи відповідачем не заявлено.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тому основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В той же час, виходячи з доводів заяви про відкладення слухання справи, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника відповідача є надання переваги участі у розгляді інших справ, що не є поважною причиною для відкладення слухання справи у суді апеляційної інстанції, де явка сторін є необов`язковою.

Враховуючи наведене, а також: особливості розгляду спору з трудових правовідносин, тривалість перебування справи на розгляді в судах, відсутність заяви про відкладення справи від особи, яка подала апеляційну скаргу, та наявність у справі матеріалів, яких достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, колегія суддів вважає можливим вирішити спір по суті. Тому неявка сторін у судове засідання, при належному їх повідомленні про час і місце розгляду справи, за відсутності поважності неявки представника юридичної особи до суду апеляційної інстанції, є підставою для розгляду справи за відсутності, як позивачки, так і відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд керувався тим, що вже є судове рішення, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження по справі є набрання законної сили рішення суду, постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В розумінні цієї норми процесуального права предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. А підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога.

Тобто учасник справи не може повторно звертатися з позовом з тими самими сторонами, про той самий предметом, та з тих же підстав.

Разом з тим, вважаючи, що спір, що виник між сторонами, вже вирішено при розгляді іншої справи №488/4844/15-ц, суд першої інстанції послався на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 5 лютого 2016 року, яким позивачку ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора (з виробництва) філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Миколаївський портовий елеватор» (т. 1 а.с.22-25), та яке при його апеляційному перегляді в частині поновлення на роботі залишено без змін на підставі постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року.

Із змісту цих рішень вбачається, що судами розглянуто спір за позовом про поновлення на роботі, але без скасування наказу №724 к від 26 жовтня 2015 року, оскільки такі вимоги позивачкою ОСОБА_1 не пред`являлися, та вперше пред`явлені при подачі даного позову 4 лютого 2020 року.

Таким чином вирішення попередньої справи, хоча пов`язано з вирішенням позовних вимог ОСОБА_1 , які є схожими, але не є тотожними вимогам, пред`явленими у цьому провадженні.

Крім цього, за обставинами, викладеними ОСОБА_1 у поданому нею в лютому 2020 року позові слідує, що скасування спірного наказу, пов`язується позивачкою не з незаконними діями відповідача при її звільненні з посади, а безпосередньо з невиконанням рішення суду про її поновлення на цій посаді.

Відтак, співпоставляючи обидва позови та закриваючи провадження за новим позовом ОСОБА_1 в частині оспорення нею наказу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ці вимоги ОСОБА_1 заявлені вперше, та ґрунтуються на невиконанні відповідачем судового рішення про поновлення її на роботі.

За такого підстави позову у справі, яка надійшла для апеляційного перегляду не є повністю ідентичними (тотожними) підставам позову, за яким вже ухвалене судове рішення, що набрало законної сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, та підлягає частковому задоволенню, так як судове рішення в частині закриття провадження постановлене з порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 379 ЦПК України судове рішення в частині, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, але в іншому складі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду в частині закриття провадження задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 вересня 2020 року в частині закриття провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 про скасування наказу скасувати, та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, але в іншому складі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський