Провадження № 2/379/490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Музиченко О. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Бакал O.A.,

представника позивача Васільєвої О.В. ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Гуменюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулись до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації перебувають малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з невиконанням батьками батьківських обов`язків. Так, до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від дошкільного навчального закладу (ясла - садок) № 742 Деснянського району м. Києва про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , третій під`їзд, в колясочній під`їзду проживають сторонні люди з малолітніми дітьми. 28.03.2019 представниками позивача був здійснений виїзд за вказаною адресою та з`ясовано, що в допоміжній кімнаті (колясочній) проживає відповідачка ОСОБА_2 з цивільним чоловіком - відповідачем ОСОБА_3 та малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 повідомила, що вона працює двірником, у зв`язку з чим її керівництвом було надано допоміжну кімнату (колясочна) в користування для тимчасового проживання разом з родиною. Крім того, мешканці зазначали, що вищезазначена особа постійно перебуває напідпитку. З поміжної кімнати постійно чути сварки та плач дітей. Діти ходять не доглянуті, неохайні та голодні, жебракують. 28.03.2019 дітей було доставлено до КМДКЛ № 2 Дніпровського району м. Києва у зв`язку з виникненням несприятливих умов проживання, загрози їхньому життю та здоров`ю. 08.04.2019 малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було передано Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» для проходження соціально - психологічної реабілітації до встановлення дітям статусу. Матері дітей було рекомендовано пройти курс реабілітації від алкогольної залежності та курси підвищення батьківського потенціалу, надати до Служби документи, що підтверджують покращення ситуації в родині та наявність самостійного доходу. 12.07.2019 ОСОБА_2 була прийнята до відокремленого підрозділу ГО «СИНЕГІЯ М» на проходження реабілітаційної програми від алкогольної залежності. Курс реабілітаційної програми та програми ресоціалізації становив 12 місяців. Деякий час відповідачка ОСОБА_2 сумлінно виконувала всі завдання реабілітаційної програми, брала активну участь у заходах центру, змінила ставлення до себе та оточення, хвилювалася та проявляла зацікавленість до життя своїх малолітніх дітей. Була позитивна динаміка в її лікуванні. Користуючись телефоном адміністрації, відповідачка щотижня телефонувала до Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей», де перебувають малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та в коротких перемовинах намагалася з`ясувати стан здоров`я дітей та успішність у навчанні, цікавилась їхніми потребами та уподобаннями. На початку квітня 2020 року ОСОБА_2 припинила працювати над собою, виконувати завдання реабілітаційної програми, брати активну участь у заходах Центру та 27.04.2020 покинула Центр реабілітації, не пройшовши курс реабілітаційної програми, оскільки вирішила спробувати організувати своє життя самостійно. ОСОБА_2 не має підтримки від родичів, вона з ними не спілкується, у відповідачки відсутнє житло, а також робота, її місце перебування невідоме. ОСОБА_2 припинила відповідати на дзвінки соціального педагога ЦДД «Місто щасливих дітей» та працівників Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не виходить на зв`язок та не з`являється до Служби, не надає документи на підтвердження покращення її фінансового, житлового стану та покращення батьківського потенціалу для розгляду питання на комісії з питань захисту прав дитини щодо повернення малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до біологічної родини. Батько дитини відповідач ОСОБА_3 також до Служби не з`являвся, не цікавився життям та здоров`ям дітей. Місце його знаходження Службі не відомо. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення батьків від виховання дітей, свідомого нехтування відповідачами своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків. Оскільки є суттєві порушення прав малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з боку їх батьків, а малолітні в силу свого віку, освіти та матеріального становища на даний час неспроможні самостійно захищати свої права в суді, невиконання батьками своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей негативно впливає на їхнє здоров`я та розвиток, визначення соціального статусу дітей, - орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути аліменти на їх утримання, а також позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти на його утримання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2020 дану справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю /а.с.45/.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.02.2021 справу було передано до Таращанського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю /а.с.54/.

06.07.2021 справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області.

Ухвалою суду від 08.07.2021 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 07.09.2021, яке за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 було відкладено до 28.09.2021 /а.с.80, 81, 102, 103/.

24.09.2021 судом отримано від відповідачки ОСОБА_2 відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка висловила свою незгоду із посиланнями позивача на невиконання нею батьківських обов`язків, оскільки вона сама виховувала та забезпечувала дітей, оплачувала рахунки, включаючи садочок, купувала продукти харчування, а ті кошти, які заробляв їхній батько, він витрачав на себе. В останній час їй вистачало коштів лише для того, щоб заплатити за садочок та купити продукти харчування. Згодом вона сильно захворіла на роботі та лікарі виявили двостороннє запалення легень. На госпіталізацію відмовилась, оскільки не було на кого залишити дітей, а на їх батька залишати дітей боялась. Саме тому вирішила влаштувати дітей до ДЦР, поки не «стане на ноги». Зазначила, що фактів жебракування її дітьми не було, її діти завжди були чисто одягнені та спали у чистому ліжку. Єдиним недоліком вважає те, що вона «випивала». Після того, як влаштувала дітей до ДЦР, вона пройшла лікування з приводу двостороннього запалення легень у лікарні та добровільно оформилася на реабілітацію в Центр «Істок», де перебувала впродовж 11 місяців - з 12.05.2019 по 12.04.2020. Також зазначає, що поновила відносини з дітьми, приходила у Службу, спілкувалася з ними в телефонному режимі, допоки директор Служби не запропонувала їй відмовитися від дітей, посилаючись на те, вона, як матір, немає відповідного рівня заробітної плати на їх утримання. Через це вона перестала телефонувати до дітей та вирішила назбирати кошти в сумі 60 тис. грн. на купівлю будь-якого будинку, щоб у дітей був свій дах над головою. Вказує, що для вирішення проблеми зверталась за допомогою на телепередачу «Стосується кожного», а також до соціальної служби, але ніякої допомоги не отримала. Зазначає, що намагалася забезпечити дітей усім необхідним, щоб було не гірше, як у інших дітей, ніколи про них не забувала і дуже їх любить, жалкує, що так склалися обставини. Місцеперебування ОСОБА_3 їй не відомо, зазначає, що останній може перебувати в місцях позбавлення волі. Просить суд не позбавляти її батьківських прав, оскільки хоче, щоб її діти росли у сім`ї, а не в дитячому будинку. Також при винесенні рішення просить суд врахувати ту обставину, що вона на даний час проходить реабілітацію, а також у неї є тітка, яка зголосилася їм допомогти. Визнає свою провину перед дітьми та просить дати їй шанс стати зразковою матір`ю /а.с.109/.

28.09.2021 за клопотанням позивача до участі у справі залучено Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 18.10.2021 /а.с.118-120/.

Ухвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с.164, 165/.

22.10.2021 судом отримано пояснення третьої особи щодо позовної заяви від 18.10.2021. У поясненнях зазначено про те, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були влаштовані до Центру за клопотанням служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.03.2019 № 01-07-634. Як зазначалось у клопотанні, діти були вилучені з родини у зв`язку з виникненням несприятливих умов проживання та загрозою їх життю та здоров`ю. Батьки не забезпечували дітям елементарних умов: родина проживали в «колясочній» кімнаті, діти не мали належного спального місця, відсутній холодильник. ОСОБА_4, не дивлячись на семирічний вік, не ходив до школи. На момент влаштування інформації про місце перебування батьків не було. Лише відомо, що батьки зловживали спиртними напоями, за що і були звільнені з роботи (працювали двірниками ЖЕД-310 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»). Розпочавши роботу з дітьми, соцпедагоги відмітили деякі особливості у поведінці дітей, спровоковані умовами проживання в родині. Емоційний стан ОСОБА_4 охарактеризовано як розгублений і тривожний. Хлопчик поводився тихо, покірно, демонстрував потребу в увазі, теплі, тактильному контакті. Його легко було образити, задіти. Теплих почуттів до сестри не мав, відчувалася неприязнь і неприйняття з боку ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 . З розмов із ОСОБА_4 стало відомо, що він більше прив`язаний до мами, що батьки мало часу приділяли дітям, не гралися з ними. Емоційний стан ОСОБА_5 охарактеризовано як прямо протилежний стану ОСОБА_4 : не плакала, відразу пішла на контакт, всю дорогу до центру розмовляла, розповідала про тата. З цих розповідей стало зрозуміло, що ОСОБА_5 більше прив`язана до тата. У поведінці ОСОБА_5 спостерігались симптоми, характерні для дітей, постраждалих від сексуального насилля (розбещення). У перший рік перебування в центрі у своїх малюнках ОСОБА_5 часто відображала батька. Малювала ліжко, телевізор, себе та чоловіка в ліжку. Розказувала про батька, як про джерело приємних емоцій і відчуттів; проговорювала, що сумує за ним і що хоче побачити його. Про маму згадувала рідко і, при цьому, засмученою не виглядала. Пізніше почала проговорювати, що не любить маму. ОСОБА_5 має високу потребу бути в центрі уваги, соціально активна. Відповідачка ОСОБА_2 вперше вийшла на зв`язок з працівниками Центру в липні - серпні 2019 року. Це були телефонні дзвінки співробітника реабілітаційного Центру, куди 12.07.2019 відповідачка була прийнята для проходження програми від алкогольної залежності. В подальшому це були періодичні дзвінки, під час яких мама цікавилась справами дітей. ОСОБА_2 заявляла про своє бажання поспілкуватись з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Спочатку ОСОБА_2 сумлінно виконувала всі завдання реабілітаційної програми. Дзвінки стали регулярними, на новорічні свята мама відправляла дітям подарунки. Спостерігаючи такі позитивні зміни було прийнято рішення дозволити ОСОБА_2 поспілкуватись з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в онлайн - режимі. ОСОБА_4 дуже зрадів новині про те, що відтепер зможе спілкуватися з мамою по телефону за допомогою «скайп-зв`язку». ОСОБА_5 цю новину сприйняла спокійно. 19.03.2020 відбулась перша розмова, під час якої ОСОБА_2 ставила дітям численні запитання, обіцяла, що у їхній сім`ї все зміниться: вона знайде роботу, пристойне житло, і більше ніколи не вживатиме алкоголь. Діти майже весь час мовчали, не підводили очей, зрідка відповідаючи на питання односкладним «так» або «ні». ОСОБА_5 того ж дня на вечірньому спілкуванні заявила, «що сьогодні вона розмовляла з новою мамою, бо у її мами було довге волосся і вона не така». ОСОБА_4 після спілкування мав піднесений настрій, але в індивідуальній роботі з психологом мав тривожний вигляд, висловлював побоювання щодо повернення у те життя, яке було у них раніше. В умовах супроводу фахівців Центру відбулось три розмови відповідачки з малолітніми дітьми. 16.04.2020 ОСОБА_2 покинула Центр реабілітації. З її слів, вона офіційно влаштувалася на роботу прибиральницею, знайшла тимчасове помешкання у хостелі, продовжила і надалі спілкуватись зі своїми дітьми у супроводі служби у справах дітей. В подальшому після участі у зйомках програми на телеканалі Інтер «Стосується кожного» ОСОБА_2 перестала відповідати на дзвінки соціального педагога Центру та припинила спілкування з дітьми. Зникнення мами негативно вплинуло на емоційний стан дітей. ОСОБА_4 втратив маму вдруге. Таке розчарування призвело до негативних змін у емоційній сфері хлопця: він почувався покинутим і звинувачував себе у тому, що сталося, злився на себе, знову став замкнутим і чутливим; на найменші негаразди, що траплялися, реагував сльозами, почав гірше вчитися, став більш неуважним, неорганізованим. Діти не спілкуються з мамою уже більше року. На даний час діти виявляють бажання, щоб батьків позбавили батьківських прав і їм знайшли нову родину. Під час спілкування з відповідачкою напередодні судового засідання працівники центру побачили, що рівень її батьківського потенціалу залишається вкрай низьким. ОСОБА_2 продовжує орієнтуватись лише на власні бажання: «я хочу, щоб діти побачили, що я змінилась», «я маю розповісти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що помилялась і діти мають мене зрозуміти». Жодного інтересу чи розуміння потреб саме дітей у відповідачки як не було, так і немає. На підставі цього, діючи виключно в інтересах дітей, повністю підтримують заявлені органом опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів /а.с.173-177/.

29.10.2021 судом отримано два висновки Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.10.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.183-194/.

В судовому засіданні представник позивача Васільєва О.В. позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові, та додатково суду пояснила, що з квітня 2019 року (з того часу, коли діти були відібрані та поміщені до центру реабілітації) відповідач ОСОБА_3 жодного разу ними не цікавився, він ніде не зареєстрований, його місцеперебування невідоме. Відповідачка ОСОБА_2 спілкувалась з дітьми до червня 2020 року, а потім будь-яке спілкування припинила, на зв`язок не виходила і її місцеперебування службам було невідоме до її появи в суді. ОСОБА_2 не має житла, постійне місце проживання у неї відсутнє, не працює і не має ресурсів для придбання житла, у неї відсутні будь-які фінанси навіть для оренди помешкання. Відповідачка на даний час знову проходить курс реабілітації від алкогольної залежності і живе у реабілітаційному центрі. 28.09.2021 вона з`явилась і написала заяву на побачення з дітьми, але їй було відмовлено як через карантинні обмеження, так і з метою уникнення психологічного травмування дітей, які більше року не чули від неї жодної звістки. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з відповідачем ОСОБА_3 вона прожила в цивільному шлюбі 10 років, він є біологічним батьком обох дітей, але записаний батьком лише ОСОБА_4 . В 2019 році вона дійсно зловживала алкогольними напоями, але її діти завжди були доглянути, мали усе необхідне, оскільки вона завжди працювала, відвідували дитячий садочок. У березні 2019 року вона захворіла на двостороннє запалення легень, а тому коли до них прийшли працівники соціальних служб, вона не могла доглядати за дітьми і погодилась тимчасово передати дітей до соціального закладу. При цьому їй було роз`яснено, що для повернення дітей їй потрібно буде вилікуватись, знайти житло і працевлаштуватись, щоб мати можливість їх забезпечувати. Два тижні вона пробула у лікарні та вилікувала своє захворювання. Після цього поїхала до матері на Лук`янівку і просила допомоги у неї, однак матір їй відмовила. Тому вона погодилась на пропозицію працівників соціальних служб і поїхала в центр реабілітації, де пробула одинадцять місяців замість домовлених шести. 27.04.2020 вона залишила центр і вирушила шукати житло і роботу. Вона зняла костел, неофіційно працювала прибиральницею у супермаркеті «Фора», потім комендантом у хостелі, де жила. Але хостел закрили і вона знову повернулась в реабілітаційний центр. Потім влаштувалась в реабілітаційний центр « Матері і дитини », де проживає з 27.01.2021 по даний час. У неї народилась третя дитина, якій зараз шість місяців, перебуває у декретній відпустці, але має можливість ходити на роботу, оскільки їй допомагають інші жінки із центру. Вона повністю звільнилась від алкогольної залежності, психічно і фізично стабільна, може і хоче виховувати і утримувати своїх дітей. Вона має проекти на майбутнє, планує відкрити власну справу, придбати житло. Пояснила, що ОСОБА_4 не відвідував школу тому, що вона не мала коштів його туди влаштувати. Чоловік ніяк не допомагав. Орендувати житло вона не могла - не було такої можливості. Категорично заперечила сексуальне розбещення дочки батьком - відповідачем ОСОБА_3 , пояснити висновки психолога з цього приводу ніяк не змогла. Підтвердила те, що з червня 2020 року не спілкувалась з дітьми і не виходила з ними на контакт. Пояснила це тим, що не хотіла їх травмувати, оскільки не могла забрати до себе. Після участі у телепередачі вона сподівалась на допомогу у поверненні дітей, але такої допомоги не отримала і розгубилась. При цьому, працівники центру радили їй відмовитись від дітей, оскільки вона не має необхідного доходу для їх утримання. Проте, вона на це не згода. Вона любить своїх дітей, хоче займатись з ними, водити їх до школи, в гуртки, гуляти з ними. Зазначила, що дітям потрібна батьківська любов, чого немає в центрі. Просила відмовити у позовних вимогах щодо неї.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належно і завчасно. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідомо, останній викликався до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України згідно порядку, передбаченого Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, що відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України є його належним повідомленням (а.с. 171, 206, 221). Крім того, відповідачу надсилалися повідомлення про виклик до суду за останньою відомою адресою місця реєстрації. Вся кореспонденція адресована відповідачу поверталася на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.180, 181, 207, 208, 234, 235). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 повідомлений про розгляд даної справи належно і завчасно, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду не подавав.

Представник третьої особи Гуменюк Н.О. повністю підтримала заявлений позов та надала пояснення, аналогічні викладеному в поданих до суду письмових поясненнях. Додатково суду пояснила, що у квітні 2019 року їм на виховання передали двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 в заклад жодного разу з`являвся, вони його ніколи не бачили. Відповідачка ОСОБА_2 вперше вийшла з ними на зв`язок в липні-серпні 2019 року через працівників реабілітаційного центру, де на той час перебувала. Між ОСОБА_4 і мамою ОСОБА_2 був емоційний зв`язок. ОСОБА_5 за мамою не тужила, більше згадувала тата. У дівчинки були прояви сексуалізованої поведінки. У березні 2020 року вони організували онлайн-спілкування між матір`ю і дітьми. ОСОБА_4 дуже чекав зустрічей з мамою, а ОСОБА_5 її навіть не впізнала. Коли відповідачка зникла, діти дуже болісно це сприйняли, особливо ОСОБА_4. Після участі в телепередачі «Стосується кожного» на телеканалі «Інтер», коли ОСОБА_5 відкрито сказала про те, що не хоче до мами. ОСОБА_4 через це дуже переживав, винуватив себе у цій ситуації. Для відновлення психоемоційної стабільності з дітьми була проведена тривала робота. На даний час діти відкрито заявляють, що не хочуть до мами. Вони в ній зневірились. Вона двічі їх покинула. Діти знають про те, що зараз в суді розглядається ця справа, дуже чекають рішення, чекають, коли ж їх заберуть в нову сім`ю. Ніхто з родичів дітей до них не звертався, дітей не провідував. Підтримки сім`ї у відповідачки немає, а сама вона впоратись із ситуацією не може. Факт завчасного (до рішення суду) налаштування дітей на влаштування їх у нову родину пояснила тим, що це відповідає інтересам дітей.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника третьої особи, а також показання свідка, вислухавши думку малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (10 років), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (8 років), перевіривши викладені у позовній заяві, відзиві та письмових поясненнях обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідачка по справі ОСОБА_2 та записаний за її вказівкою відповідно до ч.1 ст.135 СК України, батько - ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 24.07.2013 та копією наданої інформації від 19.09.2019 за № 4027/17.8-08 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві /а.с.6, 16/.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Державна реєстрація народження дитини проведена за спільною заявою батьків про визнання батьківства відповідно до ст.126 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 25.11.2011 та копією наданої інформації від 19.09.2019 за № 4027/17.8-08 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві /а.с.7, 16/.

З матеріалів справи також встановлено, що до служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від дошкільного навчального закладу (ясла - садок) № 742 Деснянського району м. Києва, про те, що з 2016 року садок відвідує ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Батьки працювали двірниками та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , (третє) парадне, в колясочній. Останнім часом дівчинку до садочка приводить та забирає тільки батько, який часто приходить напідпитку та говорить, що мама дітей дуже хвора (підозра на туберкульоз), він звільнився з роботи, жінку скорочують та виселяють. Діти можуть залишитись на вулиці. Батько зареєстрований на АДРЕСА_2 (з його слів), його приймають, а дітей не знає куди діти. З ними проживає ще син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який чомусь не пішов до школи та не навчається, що вбачається з копії повідомлення ДНЗ № 23 від 25.03.2019 /а.с.27/.

28.03.2019 заступником начальника Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Калюжко О.В. спільно із залученим спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_11 був здійснений виїзд, за адресою: АДРЕСА_1 , третій під`їзд, (колясочна). Під час обстеження умов проживання дітей було встановлено, що в допоміжній кімнаті (колясочній) проживає ОСОБА_2 з цивільним чоловіком ОСОБА_3 та малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Умови проживання незадовільні. Діти сплять на дивані, який брудний і зламаний. Біологічний батько спить на підлозі. Відсутній холодильник. Не мають пралки. На момент візиту продукти були відсутні, мама дітей пояснила, що немає можливості зберігати продукти (відсутній холодильник), тому купують продукти лише на одне приготування. Батько взагалі не забезпечує родину. На момент відвідування мама дітей погано себе почувала є підозра на туберкульоз. Батько дітей перебував у стані алкогольного сп`яніння, не працює, матеріально не допомагає. Зі слів матері її звільнили з роботи за станом здоров`я. В результаті членами комісії було вирішено викликати поліцію для вилучення малолітніх дітей, що вбачається з акту обстеження умов проживання дитини від 28.03.2019 /а.с.32, 33/.

28.03.2019 при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 , третій під`їзд, (колясочна), старшим СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві Воронюком М.С. у присутності понятих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , працівника закладу охорони здоров`я ОСОБА_13 , представника служби у справах дітей ОСОБА_14 , було виявлено дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яких було доставлено до інфекційного відділення КМДКЛ № 2, що вбачається з акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.03.2019 /а.с.28-31/.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 була звільнена з посади двірника 28.02.2019 у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (підстава: зміни у штатному розкладі відповідно до наказу № 292 від 22.12.2008; повідомлення про зміни в організації виробництва праці № 267 від 26.12.2018 із заявою про відмову ОСОБА_2 від переведення на іншу роботу). ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми проживала в допоміжній кімнаті будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» вільного службового житла та великою кількістю вакантних посад двірників, задля збереження працівників (двірників) з обслуговування будинку та прибудинкової території, підприємство використовувало приміщення допоміжних кімнат для тимчасового проживання двірників, що вбачається з наданого КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» повідомлення від 15.07.2019 за № 46-2828 /а.с.25/.

В картотеці відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інформація відсутня, що вбачається з копії наданої інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 22.11.2019 за № 17/246 /а.с.14/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до ГО «СИНЕРГІЯ М» з проханням проходження реабілітаційної програми від алкогольної залежності та була прийнята 12.07.2019 до відокремленого підрозділу ГО «СИНЕРГІЯ М» у Бориспіль ЦР, що підтверджується копією довідки від 03.08.2019 за № 14 /а.с.21/.

21.10.2021 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, було надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 185-194).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що з 09.03.2019 вона працює психологом Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей». Коли прийшла в Центр - діти вже перебували там. Наразі вона знайома з дітьми два роки і два місяці. ОСОБА_4 спочатку був замкнутий хлопчик, який нікому не довіряв. На даний час він дуже змінився, побудував довірливі стосунки з дорослими - працівниками Центру. ОСОБА_5 відразу йшла на контакт. Розповідала про тата, у неї приємні спогади про нього. У дівчинки сильно проявлялась сексуалізована поведінка, характерна для дітей, постраждалих від сексуального розбещення. За два роки перебування в Центрі вона навчилась контролювати свої емоції, дівчинка має високий емоційний інтелект. Стосунки між дітьми були не дуже добрі, ОСОБА_4 був відсторонений від сестри. Зараз він зрозумів, що ОСОБА_5 є його сестрою - рідною людиною. Коли навесні 2020 року мама раптово припинила виходити на зв`язок і перервала спілкування з дітьми - ОСОБА_4 дуже сумував за мамою, плакав, він не хотів її втрачати вдруге. За цей час без матері ОСОБА_4 повністю емоційно пройшов весь шлях втрати близької людини, всі етапи горювання, і прийняв ситуацію - той факт, що мами вже не буде. ОСОБА_4 ніжний і чутливий хлопчик, який хоче повну родину, чекає її. ОСОБА_5 маму не впізнала навіть після третьої онлайн-зустрічі. Дивувалась, казала, що це не її мама. ОСОБА_5 теж потребує повної нормальної родини. У тому випадку, якщо діти повернуться до відповідачки - для ОСОБА_5 це викличе агресію, оскільки це буде руйнуванням її картинки нової родини. ОСОБА_5 завжди, з самого початку хотіла нову родину, говорила, що не любить маму. У ОСОБА_4 теплі спогади про маму. Після її другого зникнення він повністю емоційно втратив маму і не чекає на її повернення. Якщо ОСОБА_4 повернути до матері - це його дестабілізує, він буде її жаліти і візьме на себе роль дорослого чоловіка в родині.

При вирішенні даного спору відповідно до вимог статті 171 Сімейного кодексу України судом було вислухано думку малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (10 років), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (8 років), у судовому засіданні 02.12.2021 в режимі відеоконференції з приміщення Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» в присутності педагога та за відсутності сторін. Обоє дітей виявили бажання залишитись в Центрі та сказали, що не хочуть повертатись до батьків. Водночас, з відповідей ОСОБА_4 було очевидно зрозуміло, що його думка сформована внаслідок глибокої образи на маму, він вказав, що не може відповісти, чи готовий її пробачити у разі, якщо вона знову з`явиться в його житті. ОСОБА_5 впевнено сказала, що до мами не хоче і сумує за татом, однак, з її відповідей і поведінки було очевидно, що дівчинка в силу віку не усвідомлює значимості питання і її думка сформована дорослим оточенням.

Вирішуючи справу, суд керується наступним.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Так, ОСОБА_3 у судові засідання не з`являвся, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами: за період перебування сина в Центрі захисту дітей він жодного разу не поцікавився дитиною, не відвідував, не телефонував. Будь-якого прояву інтересу до дитини не зафіксовано.

На підставі наведеного, керуючись якнайкращими інтересами малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено в судовому засіданні наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відповідно до вимог ст. 164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина.

Вирішуючи даний спір в частині позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відсутність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для задоволення цих вимог.

Так, ОСОБА_2 сумлінно з`являлась в усі судові засідання та проявила тверду і категоричну позицію заперечення проти позбавлення її батьківських прав, зазначаючи, що вона усвідомлює допущені нею помилки, вона повністю позбулася проблеми, пов`язаної зі зловживанням алкогольними напоями, протягом тривалого часу не вживає алкоголь. Вона має житло - живе в центрі реабілітації «Матері і дитини», у неї є підтримка, вона має плани на майбутнє і щодо придбання житла, і щодо працевлаштування. Наразі у неї троє дітей і вона хоче і може їх виховувати та забезпечувати.

Отже, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проявляє сталий інтерес до своїх дітей і вживає заходів в силу своїх можливостей і тієї ситуації, я в якій вона опинилась, для їх повернення. Яскравим прикладом вжиття таких спроб є звернення ОСОБА_2 на телепрограму «Стосується кожного» на телеканалі «Інтер», куди відповідачка звернулась саме з метою отримання допомоги у поверненні дітей, що вбачається із здійсненого нею відеозвернення на вказану телепередачу https://www.youtube.com/watch?v=eHEuPB3vXMM. ОСОБА_2 припинила зловживати алкоголем, вживає заходів щодо пошуку житла, на даний час знайшла прихисток і підтримку в реабілітаційному центрі, перебуває у декретній відпустці, оскільки народила третю дитину, а тому наразі не може працювати, але висловлює намір працевлаштуватись, оскільки усвідомлює потребу фінансового забезпечення дітей.

На думку суду, наведене свідчить, що поведінка матері змінюється у кращу сторону.

Водночас, судом не встановлено вжиття належних і достатніх заходів з боку органу опіки та піклування для повернення дітей матері та відновлення родини. Протягом 2020 року спілкування між ОСОБА_2 та її дітьми було організовано виключно в телефонному режимі та скайп-зв`язком. Особисте спілкування дозволено не було. Восени 2021 року на звернення ОСОБА_2 щодо побачень з дітьми вона отримала відмову. Цей факт не оспорювався сторонами і пояснювався інтересами дітей. Однак, суд не вважає такі дії позивача та третьої особи правомірними і, за відсутності судового рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав чи про відібрання у неї дітей, розцінює такі дії як безпідставне перешкоджання у спілкуванні між матір`ю та її дітьми.

Так, за положенням ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Суд вважає, що позиція дітей, висловлена ними в судовому засіданні, зумовлена саме тривалою відсутністю їх спілкування з матір`ю і впливом позиції дорослого оточення працівників Центру, де перебувають діти, а тому керується ч.3 ст. 171 СК України та приймає рішення всупереч їх думки.

За змістом положення частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд зазначає, що за сукупності вищенаведених обставин, встановлених в судовому засіданні, наявність висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав не може бути самостійною підставою для прийняття судом відповідного рішення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.03.2018 у справі № 523/20084/14-ц та від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їхньому вихованні.

Згідно статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

Суд вважає, що у вищеописаній ситуації втручання в сімейне життя відповідачки ОСОБА_2 шляхом позбавлення її батьківських прав щодо її дітей є непропорційним.

Відтак, суд висновує, що позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено, а тому у вимозі позивача про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 слід відмовити.

Водночас, Пленум Верховного суду України в свій Постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» акцентував на тому, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Сукупність зібраних у справі доказів свідчить, що відповідачка ОСОБА_2 очевидно не у повній мірі виконувала і виконує батьківські обов`язки щодо виховання і утримання своїх неповнолітніх дітей.

Матір дітей ОСОБА_2 має усвідомити глибину відповідальності за власних дітей, і не на словах, а реальними діями продемонструвати свою готовність взяти на себе всю повноту відповідальності за малолітніх сина і дочку. У разі, якщо відповідачка не вживатиме активних дій, спрямованих на повернення дітей, на організацію їх належного матеріального утримання, забезпечення житлом - це неодмінно матиме наслідком позбавлення її батьківських прав.

Відтак, суд вважає, що відповідачку ОСОБА_2 слід попередити про необхідність зміни її ставлення до виховання дітей і покласти на відповідний (компетентний) орган опіки та піклування - Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Крім того, у своїй позовній заяві Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація ставить питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей.

При вирішенні вказаних вимоги, суд керується положеннями частин 2, 3 ст. 166 СК України, що передбачають одночасне стягнення аліментів на дитину виключно при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вимога про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Водночас, наявні правові підстави, передбачені положенням частини 3 ст. 166 СК України, для стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , відносно якого відповідач позбавляється судом батьківських прав, на користь матері дитини ОСОБА_2 , яка є його законним представником і батьківських прав не позбавлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, - з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну немайнову та одну майнову вимоги у загальному розмірі 1816,00 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст.19, 150-155,164-166, 170, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутній, батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутній, паспорт серії НОМЕР_3 виданий ТУМ Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

У позовних вимогах Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнення з неї аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і покласти на відповідний орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, , місцезнаходження: проспект Маяковського, 29, м. Київ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 15.04.2011 Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, паспорт серії НОМЕР_3 виданий ТУМ Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 03.12.2021.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко