Провадження №2/554/235/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря: Таран В.І.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Коваленко С.І.,

представник відповідача Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України та третьої особи: ОСОБА_1 ,

представник відповідача Державної казначейської служби України: Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до держави України в особі Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, третя особа: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у жовтні 2020 року звернувся до суду із позовом до держави України в особі Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, третя особа: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 290000 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень внаслідок невиконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що він з 02.2006 по 03.2007, з 10.2007 по 11.2015 роки проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 по 01.08.2016 продовжив службу в Національній поліції України. Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 29.07.2016 №233 о/с був звільнений з Національної поліції відповідно до п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Під час проходження служби позивач неодноразово лікувався та перебував на стаціонарному обстеженні. Позивача було визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. В подальшому ОСОБА_2 було встановлено 2-групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС.

В свою чергу постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, щодо неприйняття рішення на виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 №850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 ркоу по справі №554/5683/17, яка набрала законної сили.

В подальшому постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України від 24.05.2018 року було відкрито виконавче провадження №56466467 за виконавчим листом №554/5683/17, виданим Октябрським районним судом м.Полтави 20.02.2018 року та скеровано боржнику Міністерству внутрішніх справ України до виконання та стягувачу до відома. Але постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 12.05.2020 року ВП №56466467 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 20.02.2018 року, закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467 щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 20.02.2018 року, як незаконну. Суд дійшов висновку, що третя особа - Міністерство внутрішніх справ України при затвердженні висновку про призначення одноразової допомоги ОСОБА_2 діяли протиправно, постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17 не виконана у повному обсязі, а тому відповідач при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №554/5683/17 від 20.02.2018 року, діяв не на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17 станом на 25.10.2020 року внаслідок бездіяльності відповідача - Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України є не виконаною, адже дії необхідні та достатні на закінчення виконання виконавчого провадження не проведено, грошові кошти в сумі 290000 гривень позивачу станом на 26.10.2020 року не сплачені, що є прямим порушенням прав позивача з завданням матеріальних збитків.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача - Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України позивачу, як інваліду 2-ї групи, довелось вживати додаткових заходів з відновлення своїх прав шляхом направлення непоодиноких звернень, витрачання свого особистого часу, відстоювання порушених прав та інтересів в суді. Моральні збитки завдані на суму 1000000 гривень полягають у пережитих стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях, завданих протиправною бездільністю відповідача Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, щодо невиконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17, що є неприпустимим фактом, адже позивач є інвалідом 2-ї групи та потребує коштів на лікування.

Ухвалою суду від 29.10.2020 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову у повному обсязі. Вказав, що судом дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України неправомірними визнані не були. Отже, постанова колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року не може трактуватися як встановлений та підтверджений факт неправомірного діяння та не може бути підставою для відшкодування шкоди. Крім того, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому шкоди відповідачем через негативні емоції. Також, не підтверджено документально принцип розрахунку при формуванні суми відшкодування. З огляду на зазначене, підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача відсутні (а.с.55-57).

Представником відповідача ОСОБА_1 надано до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Вказав, що державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Зазначає, що Другим апеляційним адміністративним судом 08.10.2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467, зобов`язано відповідача відновити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави та зобов`язано відповідача виконати постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17. При цьому, жодним судовим рішенням не визнавалися незаконними дії чи бездіяльність державного виконавця, а також не було встановлено неповноту вжитих заходів примусового характеру. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві грошові кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню; наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Станом на 16.11.2020 року на офіційному сайті Європейського суду відомості про рішення Європейського суду, ухвалені на користь ОСОБА_2 відсутні. До Уповноваженого повідомлення про ухвалення Європейським судом рішення за його заявою також не надходили (а.с.63-74).

Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні вимог. Зазначив, що питання порушені у позовній заяві ОСОБА_2 не відносяться до компетенції Уповноваженого. (а.с.78-80).

Позивач надав відповідь на відзив Департамента державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, в якій просив задовольнити його позов у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.122-130).

Ухвалою суду від 16.12.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Коваленко С.І. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Вказав, що добровільно рішення суду не виконано, державний виконавець не повинен був закривати виконавче провадження.

Представник відповідача - Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України та третьої особи - ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що державний виконавець вжив всіх заходів для виконання судового рішення. Рішення є зобов`язального характеру, позивач сам визначив спосіб свого захисту. Зазначив, що позивачу вже двічі було відмовлено в задоволенні позовних вимог; той же розмір шкоди вказано, але пред`явлено до інших суб`єктів.

Представник відповідача Державної казначейської служби України - Ткаченко А.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначила, що відсутнє судове рішення про визнання дій неправомірними.

Суд, заслухавши учасників справи, які з`явились до суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №56466467 з виконання виконавчого листа №554/5683/17 від 20.02.2018 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України від 21.10.2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

12.05.2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі. 06.02.2020 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18.08.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18.08.2020 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП№56466467 щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави; у цій частині прийнято нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467 щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави. Постановою державного виконавця ВПВР від 29.10.2020 року зазначене виконавче провадження відновлено і перебуває наразі на виконанні.

Як на підстави позову позивач посилається на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 року, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467 щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 20.02.2018 року, як незаконну. Також, постанова Октябрського районного суду м.Полтави від 18.10.2017 року по справі №554/5683/17 станом на 25.10.2020 року внаслідок бездіяльності відповідача - Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України є не виконаною.

Позивач просить відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду у відповідності до ст.ст.23, 1173,1174, 1176 ЦК України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через недоведенність складових цивільно-правової відповідальності за шкоду.

Доводи позивача щодо вчинення відповідачами протиправних дій, що підтверджується рішенням суду, не заслуговують на увагу. Суд вважає, що дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку відповідачів до фізичної особи ОСОБА_2 вчинено не було.

Обставини справи свідчать про те, що звернення ОСОБА_2 з приводу визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, та прийняття постанови Другим апеляційним адміністративним судом від 08.10.2020 року, якою рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18.08.2020 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2020 року ВП №56466467 щодо виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого 20.02.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави, свідчать про реалізацію останнім оспорювання діяльності державного виконавця, і не є безумовним доказом неправомірності дій відповідачів у розумінні статті 1174 ЦПК України.

Сам факт скасування постанови про закінчення виконавчого провадження не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси останнього були поновлені, постановою державного виконавця ВПВР від 29.10.2020 року зазначене виконавче провадження відновлено і перебуває на теперішній час на виконанні.

Лише незгода позивача з прийнятим рішенням виконавця, яке було ним оскаржене в передбаченому законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Також, слід зазначити, що не існує жодного судового рішення про визнання протиправними дій, бездіяльності відповідача Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України.

В частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди у розмірі у розмірі 290000 гирвень

Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у розмірі 290000 гирвень саме відповідачами, а також їх вини. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ним моральної та майнової шкоди, спричиненої відповідачами по справі, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до держави України в особі Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, третя особа: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач - Департамент державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул..Городецького,13, ;

відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ;

третя особа: Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Городецького,13.

Повний текст судового рішення складено 28.01.2021 року.

Суддя: А.М.Чуванова