ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 392/412/20

провадження № 22-ц/4809/1499/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Альфа-Банк",

представник відповідача - адвокат Луньова Анна Геннадіївна,

треті особи - приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, Приватне підприємство "Злагода-Плюс", Приватне підприємство "Агробудсоюз",

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк", інтереси якого представляє адвокат Луньова Анна Геннадіївна, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року у складі головуючого судді Березія Ю.А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

03.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі АТ "Альфа-Банк"), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, Приватне підприємство "Злагода-Плюс", яке припинило діяльність 14.03.2008, Приватне підприємство "Агробудсоюз", в якому, з урахуванням заяви (а.с. 42 т.1), просив скасувати заборону на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю - цех по переробці сільськогосподарської продукції, яка розташована по АДРЕСА_1 та нежиле приміщення складу, яке розташоване за адресою по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що що 27 липня 2003 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Агробудсоюз» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 1104-03 в сумі 627779 гривень 30 копійок, на підставі якого в забезпечення виконання зобов`язання позичальника було укладено договір застави рухомого та нерухомого майна, предметом якого є майно, що належало ОСОБА_2 , ПП «Агробудсоюз» та ПП «Злагода», в тому числі належне позивачеві нерухоме майно, а саме будівля-цех по переробці сільськогосподарської продукції та приміщення складу.

5 лютого 2008 року зареєстровано обтяження на нежитлову будівлю-цех по переробці сільськогосподарської продукції та приміщення складу.

1 жовтня 2004 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 частково задоволені позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" та звернуто стягнення на предмет застави - нежитлову будівлю-цех по переробці сільськогосподарської продукції та приміщення складу.

19 листопада 2004 року Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 видано виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист було направлено на виконання до Маловисківського відділу ДВС та 13 липня 2009 року відкрито виконавче провадження № 13689258.

19 липня 2009 року державним виконавцем було проведено опис та арешт майна.

2 жовтня 2009 року виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV, в редакції, чинній на час прийняття відповідного рішення, а виконавче провадження з урахуванням відповідних строків зберігання знищено.

26 грудня 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 задоволено заяву ПАТ "Укрсоцбанк" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа та видачу дублікату виконавчого листа, але 21 лютого 2019 року постановою Кропивницького апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу суду першої інстанції від 26.12.2018, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.07.2019 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк" про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа. Рішення суду набрало законної сили 17 грудня 2019 року.

Позивач вважає, що єдина мета, з якою було встановлено заборону на належне позивачеві нерухоме майно це звернення стягнення на предмет застави, тому з урахуванням рішення суду, яке набрало законної сили, заборона на нерухоме майно повинна бути скасована.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 рокузадоволено позов.

Скасовано заборону (архівний запис) на нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , реєстратор приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, реєстраційний номер обтяження 6529122, зареєстровано 5.02.2008 року, тип обтяження заборона на нерухоме майно (архівний запис), підстава обтяження договір застави, реєстраційний № 1320 від 28.07.2003 року, об`єкт обтяження: нежитлова будівля будівля-цех по переробці сільгосппродукції, адреса: АДРЕСА_1 , архівний запис № від 28.07.2003 року.

Скасовано заборону (архівний запис) на нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , реєстратор приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6529257, зареєстровано 5.02.2008 року, підстава обтяження договір застави, реєстраційний № 1320 від 28.07.2003 року, об`єкт обтяження нежиле приміщення, приміщення складу, адреса: АДРЕСА_1 , архівний запис № від 28.07.2003 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у строк до 17 липня 2019 року стягувачем рішення суду, яке набрало законної сили, належним чином не пред`явлено до виконання. 17 липня 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-2065/04, виданого 19.11.2004. Зазначене судове рішення набрало законної сили. Таким чином, стягувач ПАТ "Укрсоцбанк" втратив право на видачу дубліката виконавчого листа та пред`явлення до виконання виконавчого листа на виконання рішення від 01.10.2004 року Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 щодо звернення стягнення на предмет застави нерухоме майно, яке належало ОСОБА_1 та ПП "Агробудсервіс".

Суд вважав, що на теперішній час відсутнє виконавче провадження на виконання рішення суду від 1 жовтня 2004 року в справі № 2-2065/04 про звернення стягнення на заставлене майно, можливість розпочати примусове виконання рішення суду стягувачем втрачено. Тобто, рішенням суду припинено право застави. Тому, вимоги позивача щодо скасування заборони на нерухоме майно, яке перебуває у його власності, є правомірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерним товариством "Альфа-Банк", інтереси якого представляє адвокат Луньова Анна Геннадіївна, подано апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначається, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач вважає, що заборона, про «скасування» якої позивач просить суд, це фактично застава нерухомого майна, тобто іпотека (ч. 1 ст. 575 НК України - Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.). Заявляючи вимоги про «скасування заборон» позивач фактично прагне припинити іпотеку (не заявляючи при цьому такої позовної вимоги), адже такого поняття як скасування іпотеки чи застави норми чинного законодавства не містять.

Обставини, на які посилається позивач, взагалі не можуть бути підставами для припинення іпотеки (скасування заборони). Позивач посилається виключно на пропуск іпотекодержателем строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу про звернення стягнення на предмет застави.

Вважає, що відсутні підстави для визнання припиненими правовідносин за договором застави нерухомого майна (іпотеки), а також і для та скасування заборони, що була накладена на підставі цієї застави з тих підстав, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконане.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, та задоволинити апеляційну скаргу (а.с.227 т.1).

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Квашу Л. П., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

05 лютого 2008 року реєстратором приватним нотаріусом Сосновським А. В. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження у виді заборони на нерухоме майно: реєстраційний номер обтяження 6529122, підстава обтяження договір застави № 1320 від 28.07.2003 року, об`єкт обтяження нежитлова будівля, будівля-цех по переробці сільгосппродукції, адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер обтяження 6529257, підстава обтяження договір застави № 1320 від 28.07.2003 року, об`єкт обтяження нежитлове приміщення, приміщення складу, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 18 т.1).

26 грудня 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа (а.с. 20-21 т.1).

21 лютого 2019 року постановою Кропивницького апеляційного суду скасовано ухвалу суду першої інстанції від 26.12.2018, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 22-26 т.1).

17 липня 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда відмовлено у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа про звернення стягнення на нерухоме та рухоме майно, що є предметом застави; судове рішення набрало законної сили 17 грудня 2019 року (а.с. 27-31 т.1).

28 липня 2003 року між АКСР «Укрсоцбанк» та ПП «Агробудсоюз», майновим поручителем (заставодавцем) якого виступив ОСОБА_1 , уклали договір застави майна, за яким заставодавець передав в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання позичальником ПП "Агробудсоюз" зобов`язань за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 1104-03 від 28.07.2003 року спірне майно, про скасування заборони на яке просить позивач, пункт 1.1. Договору (а.с. 126-129 т.1). Розмір забезпечених заставою зобов`язань виконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту в розмірі 600000 гривень, з кінцевим погашенням до 27 липня 2004 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту.

Згідно з пунктом 3.2. Договору право застави припиняється виконанням позичальником або заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за Договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених приписами статей 28 і 29 Закону України "Про заставу".

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 546 ЦК України застава є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Приписами статті 28 Закону України "Про заставу", в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, визначено, що право застави припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про заставу", в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, у разі відмови кредитора прийняти виконання забезпеченою заставою грошової вимоги відповідна сума вноситься заставодавцем у депозит державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса. Якщо внесена в депозит сума повністю покриває борг, застава припиняється.

Наведені норми кореспондуються з приписами пункту 1 частини 1 статті 593 ЦК України, відповідно якій право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно ст. 3 договору застави (а. с. 129 т. 1) ОСОБА_1 погодився на те, що право застави на спірне майно припиняється виконанням позичальником або заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках передбаченихз приписами статей 28 і 29 Закону України "Про заставу". У разі часткового виконання позичальником або заставодавцем забезпечених заставою зобов`язень за договором кредиту зберігається у первісному обсязі.

Встановлено, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2004 у справі № 2-2065/04, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на нерухоме та рухоме майно, яке є предметом застави за договором застави майна від 28 липня 2003 року, що належить ОСОБА_1 , ПП «Агробудсоюз» та ПП «Злагода-Плюс» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 1104-03 від 28 липня 2003 року в сумі 627 779,30 грн.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (частини 1 і 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

У матеріалах справи відсутні докази про виконання вказаного рішення суду, та не надано позивачем доказів виконання зобов`язань за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 1104-03 від 28 липня 2003 року та виплати АТ "Альфа-Банк" чи ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в сумі 627 779,30 грн.

Забезпечене заставою зобов`язання на даний момент не виконане.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає в силу договору чи закону.

Підстави припинення застави окремо визначені в статті 28 Закону України «Про заставу», відповідно якої застава припиняється у разі: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Ні вказаним Законом, ні укладеним між сторонами договором застави майна, на підставі якого вчинена реєстрація заборони на відчуження спірного нерухомого майна, не передбачено такої підстави для припинення застави, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням, або пропуск строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором, і пропуск строку пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) (зокрема, за наявності рішення суду про відмову у задоволенні заяви банку про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 1 жовтня 2004 року у справі № 2-2065/04, яким частково задоволені позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" та звернуто стягнення на предмет застави - нежитлову будівлю-цех по переробці сільськогосподарської продукції та приміщення складу) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення застави і відповідно скасування заборони на належне позивачу спірне майно, яке є предметом застави.

З урахуванням викладеного помилковим є висновок суду першої інстанції щодо припинення права застави і обгрунтованості вимог позивача щодо скасування заборони на нерухоме майно, яке перебуває у його власності, оскільки стягувач ПАТ "Укрсоцбанк" втратив право на видачу дубліката виконавчого листа та пред`явлення до виконання виконавчого листа на виконання рішення від 01.10.2004 року Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-2065/04 про звернення стягнення на предмет застави нерухоме майно, яке належало ОСОБА_1 .

Суд вважав, що на теперішній час відсутнє виконавче провадження на виконання рішення суду від 1 жовтня 2004 року в справі № 2-2065/04 про звернення стягнення на заставлене майно, можливість розпочати примусове виконання рішення суду стягувачем втрачено. Тобто, рішенням судуі

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, Приватне підприємство "Злагода-Плюс", Приватне підприємство "Агробудсоюз", про скасування заборони на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1681,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк", інтереси якого представляє адвокат Луньова Анна Геннадіївна, задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Сосновський Андрій Васильович, Приватне підприємство "Злагода-Плюс", Приватне підприємство "Агробудсоюз" про скасування заборони на нерухоме майно відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" 1681,60 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

В. В. Черненко