РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/8888/20

Провадження № 22-ц/4815/66/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого: Гордійчук С.О.
суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.
секретар судового засідання Шептицька С.С.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ;
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рівненська міська рада, виконавчий комітет Рівненської міської ради,

третя особа - КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Ковальова І.М., у м. Рівне, дата складання повного тексту рішення не вказана, справа № 569/8888/20

в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рівненської міської ради, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» внести відповідні зміни у відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно стосовно ОСОБА_1 ; визнати що квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позов мотивує тим, що на даний час йому випадково стало відомо про те, що він був включений у приватизацію житла, яку проводили його батьки, а саме: на кв. АДРЕСА_2 , де він був зареєстрованим. Вважає, що батьки не мали права без його згоди здійснювати приватизацію квартири від його імені, чим позбавили його права після досягнення повноліття прийняти участь у приватизації державного житлового фонду, в тому числі скористатися правом на приватизацію та отримання житла за місцем проходження військової служби відповідно до вимог закону.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жолвтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рівненської міської ради, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано наказ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 грудня 2003 року №703 в частині приватизації квартири за адресою АДРЕСА_1 (передачі у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 1/3 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_1 1/3.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 10 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі наказу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 грудня 2003 року №703 про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог позивачу відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 солідарно судовий збір в розмірі 840,80 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у заявленому обсязі.
Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимог про позбавлення права власності на житло та скасування приватизації квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він не заявляв. Крім того, відповідачі заявлені позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В поданій до суду заяві начальник КП «Рівненське МБТІ» просив справу розглянути за їх відсутності.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №703 від 10.12.2003 року Управління ЖКГ виконкому Рівненської міськради згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кв.2 у АДРЕСА_3 була безоплатно приватизована.

10 грудня 2003 року на виконання зазначеного наказу №703 органом приватизації - Рівненським міським бюро технічної інвентаризації було видане Свідоцтво про право власності на житло, а саме: кв.2 у АДРЕСА_3 , яка передана у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Право спільної часткової власності 06 січня 2004 року зареєстроване Рівненським міським бюро технічної інвентаризації і записане в реєстрову книгу №463-57453 в книзі 199 (а.с.5).

ОСОБА_2 є військовослужбовцем і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 22 січня 2018 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_4 , що стверджується довідкою №1/273 від 01.06.2020 (а.с.7).

На час приватизації позивач був неповнолітнім.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Абзацом першим статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (зі змінами та доповненнями ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року N56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Склад документів і порядок їх оформлення при приватизації житла визначено пунктами 18 - 31 згаданого Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

Згідно із цими пунктами громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. Також до заяви додається довідка з попереднього місця проживання (після 1992 року) щодо невикористаного права на безоплатну приватизацію житла.

За змістом пункту 4 Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі). Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Враховуючи, що позивач на час приватизації, відповідно до вимог приписів законодавства, був зареєстрований, як неповнолітня дитина, за адресою своїх батьків, а відтак будь які підстави вважати, що батьки діяли всупереч інтересам дитини, що в свою чергу призвело до порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у суду відсутні .

Одночасно суд зауважує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивач вважав порушення його законного права стосовно спірної квартири видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно 10 грудня 2003 року.

Видача свідоцтва про право власності передбачена Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002. (в редакції видачі спірного свідоцтва), що визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, підставою для скасування свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 925/797/17 від 27 червня 2018 року.

Судом установлено, що із позовними вимогами про скасування рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво позивач до суду не звертався.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог скасувавши наказ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 грудня 2003 року №703 в частині приватизації квартири за адресою АДРЕСА_1 та визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним .

Що стосується посилань позивача на ту обставину, що він не надавав своєї згоди на приватизацію, такі доводи є безпідставними, оскільки позивач на той час був неповнолітньою дитиною, і батьки, відповідно до вимог до діючих на той час норм цивільного і сімейного права, діяли в його інтересах, і його згода не була потрібна .

Колегія суддів не вбачає спору між сторонами.

З аналізу зазначених норм права у їх взаємодії й взаємозв`язку з наданими сторонами доказів, колегія суддів дійшла висновку, що поданий позивачем позов та надані докази не свідчать про намір захистити порушення його прав при приватизації спірного житла, яка відбулась понад сімнадцять років тому, а як випливає з пояснень позивача фактично свідчить про його намір, опосередковано, через судове рішення в даній справі, віднайти можливість набуття нових прав на інше житло, звільнившись від частки у праві власності в спірній квартирі, яка виходячи з норм житлового законодавства перешкоджає йому в цьому. Така позиція позивача в справі не узгоджується з завданнями цивільного судочинства.
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рівненської міської ради, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий

Судді :