ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1243/20Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/817/449/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника позивача прокурора Ємець Д.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Заліщицького районного суду від 16 січня 2021 року (головуючий суддя Дудяк С.В., повний текст рішення складено 21 січня 2021 року) у справі № 597/1243/20 за позовом першого заступника керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області Придруги Андрія Мироновича в інтересах держави в особі Фінансового управління Заліщицької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування осіб, які потерпіли від злочину,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Перший заступник керівника Чортківської місцевої прокуратури Придруга А.М. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього в користь Фінансового управління Заліщицької районної державної адміністрації 29503,31 грн. витрат пов`язаних із стаціонарним лікуванням потерпілих від злочину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 20.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.2 КК України, внаслідок якого ОСОБА_4 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 - легке тілесне ушкодження, у зв`язку з якими потерпілі перебували на стаціонарному лікуванні, зокрема:

ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 18 ліжко-днів, з 20.07.2019 року по 07.08.2019 року і на її лікування було витрачено 12102,53 грн.;

ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 16 ліжко-днів, з 20.07.2019 року по 05.08.2019 року і на його лікування було витрачено 3799,31 грн.;

ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 5 ліжко-днів, з 20.07.2019 року по 25.07.2019 року і на її лікування було витрачено 636,45 грн.;

ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 5 ліжко-днів, з 20.07.2019 року по 25.07.2019 року і на її лікування було витрачено 5652,80 грн.;

ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 2 ліжко-дні, з 20.07.2019 року по 22.07.2019 року і на її лікування було витрачено 3829,71 грн.;

ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради 2 ліжко-дні, з 20.07.2019 року по 22.07.2019 року і на її лікування було витрачено 3482,51 грн.,

які на даний час відповідачем не відшкодовані і підлягають стягненню з нього, що і послужило підставою для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави.

Рішенням Заліщицького районного суду від 16 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 витрати пов`язані із стаціонарним лікуванням потерпілих від злочину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в сумі 29503 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот три) гривні 31 копійка в користь Фінансового управління Заліщицької районної державної адміністрації (р/р UA0019160, отримувач УК в Заліщицькому районі/Заліщицький район, код отримувача: 37888326, банк отримувача Казначейство України, код класифікації доходу бюджету 24060300, найменування коду класифікації доходу "Інші надходження").

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1995 року, визначення суми витрат на лікування потерпілою за один ліжко-день. провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат па капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Долучений до справи документ медичного закладу є лише встановленою формою розрахунку понесених витрат, однак не є доказом їх понесення. Таким доказом мають бути належним чином посвідчені копії первинних бухгалтерських документів, копія медичної карточки потерпілих або інші документи, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Сама по собі довідка довільної форми без підтвердження вказаних в ній відомостей первинними бухгалтерськими та медичними документами, які визначені в п. 2 вищезгаданого Порядку з врахуванням вимог ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України є недопустимим доказом. Також зазначає, що прокуратура не мала права на пред"явлення позову, таке належить Фінансовому управлінню Чортківської районної державної адміністрації.

У відзиві на апеляційну скаргу Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що під час судового розгляду кримінального провадження №0000158 ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю. Витрати закладу на лікування потерпілих склали 29503,31 гривень, що підтверджується інформацією та розрахунками вартості лікування, наданої адміністрацією Комунального некомерційного підприємства «Заліщицька центральна районна лікарня» Заліщицької районної ради №01.5-03/56 від 17.01.2020р. Визначення вартості одного ліжко-дня здійснюється відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичний витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. У розрахунок вартості одного ліжко-дня входять видатки, зазначені у інформації-розрахунку лікувального закладу. Сума витрат на лікування та перебування за один ліжко-день отримується шляхом ділення фактичних видатків за місяць на фактичну кількість ліжко-днів за місяць.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав. Прокурор відділу представництва інтересів держави в суді Тернопільської обласної прокуратури Ємець Д.В. заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за за ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілі від вчиненого злочину перебували на стаціонарному лікуванні в КНП "Заліщицька центральна районна лікарня", що потягло за собою понесення державою відповідних затрат.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області 28.02.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України за те, що він 20.07.2019 року близько 21 години перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Рено, модель Логан, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим грубо порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями. Вказаним автомобілем ОСОБА_1 рухався автодорогою "Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече" зі сторони м.Заліщики в сторону м.Тернополя. Під час руху ОСОБА_1 , внаслідок вживання алкоголю, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3 "б", "д" ПДР України. На 432 км + 500 м вказаної автодороги, що поза межами населеного пункту, водій ОСОБА_1 порушуючи вимоги п.10.1 ПДР України, згідно з якими перед зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди, або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки. В цей час в сторону м.Заліщики, в межах своєї смуги руху, рухався автомобіль марки Рено, модель Трафік, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 з шістьма пасажирами в салоні. Внаслідок виїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на зустрічну смугу руху він створив своїми діями аварійну обстановку, в якій позбавив інших учасників дорожнього руху, зокрема водія автомобіля Рено Трафік ОСОБА_3 , можливості запобігти зіткненню. Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів водій автомобіля Рено Трафік ОСОБА_3 отримав тілесне ушкодження - "рвану" рану ділянки правого колінного суглоба, яка згідно висновку судової медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Пасажири автомобіля Рено Трафік отримали тілесні ушкодження, зокрема:

ОСОБА_3 - закриту травму грудей з переломами 4-7 правих та 5-8 лівих ребер і забиття легень, яке супроводжувалося розвитком пневмотораксу, з ЗЧМТ - струс головного мозку, рвану рану ділянки правого колінного суглобу, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

ОСОБА_7 - закриту травму поперекового відділу хребта у вигляді компресійного перелому тіла 3-го хребця без порушення функції спинного мозку, який згідно висновку судової медичної експертизи відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

ОСОБА_6 - закритий внутрішньо-суглобний, багато відламковий перелом проксимального кінця правої плечової кістки, закриту травму правого кульшового суглобу, у вигляді повного вивиху стегнової кістки, ЗЧМТ - струс головного мозку, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

ОСОБА_4 - закриту травму грудної клітки, у вигляді переломів 2-8 ребер зліва та 1-9 ребер справа, ручки грудини, забиття обох легень, з розвитком лівобічного «великого згорненого» гемотораксу, післятравматичного пневмотораксу, двобічної посттравматичної пневмонії, відкриту травму правої нижньої кінцівки, у вигляді поперечного перелому середньої третини діафізу правої великогомілкової кістки, травму голови у вигляді ЗЧМТ у виді струсу головного мозку із зовнішніми ушкодженнями - саден та «забійних» ран обличчя, забиття м`яких тканин лобної ділянки голови та спинки носа, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;

ОСОБА_5 - відкриті переломи на межі середньої та нижньої третини променевої та ліктьової кісток, із зміщенням уламків, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п.2.9 "а", 2.3 "б", "д", 10.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_3 .

Згідно положень ст. 1166 ч.1 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування осіб, які потерпіли від злочину під час судового розгляду кримінального провадження не заявлявся.

Згідно ст. 1206 ч. 1, 3 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Також встановлено, що добровільно витрати стаціонарного закладу охорони здоров`я відповідачем не відшкодовано.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 (545-93-п) від 16.07.1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Відповідно до довідки №01.5-03/56 виданої 17.01.2020 року КНП "Заліщицька центральна районна лікарня" Заліщицької районної ради та розрахунку вартості лікування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , останні знаходилися на стаціонарному лікуванні у даному закладі охорони здоров`я:

ОСОБА_3 з 20.07.2019 року по 05.08.2019 року (16 ліжко-днів), вартість затрат на його лікування та перебування становить 3799,31 грн.;

ОСОБА_3 з 20.07.2019 року по 07.08.2019 року (18 ліжко-днів), вартість затрат на її лікування та перебування становить 12102,53 грн.;

ОСОБА_4 з 20.07.2019 року по 22.07.2019 року (2 ліжко-дні), вартість затрат на її лікування та перебування становить 3829,71 грн.;

ОСОБА_5 з 20.07.2019 року по 22.07.2019 року (2 ліжко-дні), вартість затрат на її лікування та перебування становить 3482,51 грн.;

ОСОБА_6 з 20.07.2019 року по 25.07.2019 року (5 ліжко-дні), вартість затрат на її лікування та перебування становить 5652,80 грн.;

ОСОБА_7 з 20.07.2019 року по 25.07.2019 року (5 ліжко-дні), вартість затрат на її лікування та перебування становить 636,45 грн.

З врахуванням встановлених обставин у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач є відповідальний за вимогами позивача та зобов"язаний відшкодувати витрати, пов"язані із лікуванням потерпілих.

Колегія судів не приймає до уваги доводи в апеляційній скарзі про те, що долучений до справи документ медичного закладу є лише встановленою формою розрахунку понесених витрат, а не доказом їх понесення, оскільки визначення вартості одного ліжко-дня здійснено відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Наявна у справі довідка містить інформацію щодо предмета доказування - факт перебування потерпілих від злочину осіб на стаціонарному лікуванні, вартість затрат на такі лікування та перебування, належний розрахунок вказаної вартості із посиланням на відповідний Порядок обчислення розміру витрат закладу охорони здоров`я. Згідно із п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995р. №11, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що пред`явлення даного позову прокурором в інтересах держави здійснено без належних підстав, є передчасним, з огляду на те, що суб`єкт владних повноважень (Фінансове управління Заліщицької РДА) не відмовився від свого процесуального права на звернення до суду і ризик спливу строків позовної давності відсутній, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного: Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлено, що листом №01-08/1380 від 13.08.2020 року Заліщицька районна державна адміністрація повідомила Чортківську місцеву прокуратуру про те, що з позовною заявою в суд про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілих від злочину осіб не зверталася. Окрім цього, згідно цього листа районна державна адміністрація вказала платіжні реквізити для перерахування коштів за лікування потерпілих від злочину. Таким чином на думку суду зазначені обставини вказують про небажання звернення до суду з позовом, з перекладенням цього обов`язку на прокурора, що не суперечить чинному законодавству України. Суб`єкт владних повноважень (Заліщицька РДА) не здійснило захисту інтересів держави.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 року у справі №812/1689/16, постанові від 20.09.2018 року у справі №924/1237/17, "не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду від 16 січня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2021 року.

Головуючий

Судді