Справа № 199/4933/21
(2/199/2770/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Емріх Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що позивач є власником 6/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

На даний час у домоволодінні АДРЕСА_1 , зареєстрована позивач ОСОБА_1 та відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , однак в домоволодінні не проживає з 2001 року та відповідач ОСОБА_2 також є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , однак в домоволодінні не проживає з 2003 року без поважних причин.

Відповідачі не сплачують комунальні платежі, які нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, у зв`язку з чим позивач змушений їх сплачувати самостійно в повному обсязі. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинили, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користуються. Тому позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 02.08.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

23 листопада 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання позивач не з`явилась, до суду надано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви в яких не заперечували проти позовних вимог, крім того зазначили, що на даний час вони є громадянами Російської Федерації, на підтвердження чого надали копії паспортів.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 6/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку зареєстрованого в реєстрі за №293 (а.с.14-15).

Згідно з довідкою № 4149 від 31.05.2021 про склад сім`ї, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є зареєстрованими в домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6), проте не проживають у вказаному домоволодіння з 2003 та 2001 року, що було визнано відповідачами, отже не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідної позовної вимоги, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2021 року.

Суддя О.О.Богун

23.11.2021