ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Херсон

справа № 661/1788/21

провадження № 22-ц/819/1759/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року у складі судді Ведяшкіної Ю.В. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 22.09.2020 року звернулася до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме: просила надати інформацію про наявність на території м. Таврійськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Відповідач не надав відповіді на запит на отримання інформації.

Постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Таврійської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 22 вересня 2020 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Таврійської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язано виконавчий комітет Таврійської міської ради розглянути запит від 22 вересня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Таврійськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використанні під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_1 вказує на те, що протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій з боку відповідача. Порушення прав позивачки з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції і як наслідок погане самопочуття, пригнічений настрій, негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також це завдало їй страждань, як інваліду другої групи, оскільки їй протипоказано фізичні та психоемоційні навантаження.

Розрахунок моральної шкоди ОСОБА_1 здійснювала наступним чином: відповідач повинен був надати відповідь на запит у вересні 2020 року, станом на лютий 2021 року минуло 6 місяців. Кожен місяць її порушеного права на соціальний захист вона оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати (6 000 грн. - ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України 2021 рік») таким чином 6 місяців ? 6 000 грн. дорівнює 36 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути на її користь із виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області, моральну шкоду в сумі 36 000 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесенні рішення судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини та рішення судів першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей, позбавлення її можливості їх реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які маються істотне значення, що ускладнювало здійснення свого права на доступ до публічної інформації про земельні ділянки з метою реалізації права на отримання земельну ділянки під забудову, та в силу законних сподівань на пільгу визначену законодавством на першочергове отримання земельної ділянки на реалізацію цього права і було подано запит на доступ до публічної інформації з метою отримання інформації про вільні земельні ділянки, які можна використати під будівництво.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 направила до виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області запит на отримання публічної інформації щодо наявності на території м. Таврійськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Відповідь просила надіслати за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області від 30.09.2020 № 0212/351 повідомлено позивачку, що вільні земельні ділянки на території Таврійської міської ради відсутні.

Однак відповідачем не надано доказів надіслання відповіді на запит позивачки.

Постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Таврійської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 22 вересня 2020 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Таврійської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язано виконавчий комітет Таврійської міської ради розглянути запит від 22 вересня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Таврійськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використанні під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб?єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на запит про надання публічної інформації органом місцевого самоврядування позивачу була надана, однак, як встановлено рішенням суду від 10 лютого 2021 року, відсутні докази надіслання такої відповіді на запит позивача, тобто оформлена не належним чином, що само по собі не є підставою для стягнення моральної шкоди, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 180/1560/16-а (провадження N 11-1123апп19).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції, у яких стягнуто із органу місцевого самоврядування моральну шкоду, зокрема, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2020 року у справі № 750/7355/20, Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 569/14945/20, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року у справі № 623/4/21, Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2021 року у справі № 372/185/21, Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року у справі № 569/16473/20, Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 149/30/21, Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2021 року у справі № 937/6976/20, Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2021 року у справі № 405/1823/21, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2021 року у справі № 733/494/21, Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року у справі № 577/2133/21, Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2021 року у справі № 733/675/21, Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2021 року у справі № 565/850/21, не має для суду апеляційної інстанції узагальнюючого значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував законодавство у сфері захисту прав інвалідів, колегією суддів відхиляються, оскільки спірні відносини регламентовані положеннями ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема частина друга наведеної норми визначає право осіб, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом; та ст. ст.1173, 1174 ЦК України, якими регламентовано відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування.

При цьому ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що у разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Оскільки позивач не пов`язує підстави позову із таким порушенням її права, як особи з інвалідністю (2 група), колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин законодавства у сфері захисту прав інвалідів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував практику Європейського суду з прав людини є безпідставними, суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна