єдиний унікальний номер справи 546/398/21
номер провадження 2-з/546/20/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

06 травня 2021 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області, розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

встановив:

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Решетилівської міської ради в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :00:010:0135, площею 2,0 га, яка розташована на території Решетилівської міської ради Полтавської області.

Разом із позовною заявою представником позивачки подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- заборони Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у справі приймати рішення про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135 в користування або власність будь-яким особам, про поділ або об`єднання земельної ділянки та про затвердження відповідних проектів землеустрою на дані земельні ділянки,

- заборони Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у даній справі здійснювати поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 369-5-VIII від 31.03.2021,

- заборони Державним кадастровим реєстраторам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок сформованих за рахунок сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135,

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :00:010:0135 та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством України порядку, виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Решетилівської міської ради Полтавської області. З метою отримання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 зверталася до відповідача із клопотаннями про затвердження проекту землеустрою, однак проект не було затверджено. Крім того, 31.03.2021 Решетилівська міська рада прийняла рішення про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135. Позивач вбачає ознаки протиправності в діях відповідача, а тому невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення у справі у майбутньому та у випадку незабезпечення позову відповідач матиме можливість передати спірну земельну ділянку третім особам.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд в судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно Виписки про зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України, кошти, сплачені при подачі даної заяви, зараховані 06 травня 2021 року.

Заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , надійшла до суду 30.04.2021, розгляд якої проводився 06 травня 2021 року, тобто в день зарахування судового збору за подачу вказаної заяви, із врахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суддя, розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, додані до заяви, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вищенаведена норма дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві про забезпечення позову, заявник вказує, що з огляду на поведінку відповідача, наявність у нього можливостей передати земельну ділянку у власність третім особам за час судових розглядів невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити здійснення ефективного захисту прав позивача та припускає можливу передачу спірної земельної ділянки третім особам.

Європейський суд з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 420/3397/19 заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, в тому числі в оренду.

Також, у постанові від 30.05.2018, прийнятою у справі №826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

У розвиток цього висновку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність (користування, в тому числі на умовах оренди). Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а).

Суд зазначає, що посилання у заяві про забезпечення позову на ті обставини, що у позивача фактично виникло право власності на земельну ділянку є передчасними, оскільки зазначені обставини будуть досліджуватися в ході розгляду цивільної справи.

В той же час зі змісту рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 369-5-VIII від 31.03.2021 вбачається, що Решетилівській міській раді надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, кадастровий номер :00:010:0135, площею 2,0000 га комунальної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на дві земельні ділянки площею 0,3661 га та 1,6339 га. В свою чергу поділ спірної земельної ділянки до вирішення спору може ускладнити виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині заборони Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у даній справі здійснювати поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 369-5-VIII від 31.03.2021, оскільки зазначені обставини підтверджені належними та достатніми доказами.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст. 149, 150-153, 157, 247, 260, 353 ЦПК України, роз`ясненнями, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Заборонити Решетилівській міській раді Полтавської області до набрання сили судовим рішенням у даній справі здійснювати поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:010:0135 у відповідності до рішення Решетилівської міської ради Полтавської області № 369-5-VIII від 31 березня 2021 року.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

У порядку ч. 2 ст. 157 ЦПК України копію даної ухвали направити ОСОБА_1 для відому та Решетилівській міській раді Полтавської області для виконання.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання 06 травня 2021 року, та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», для пред`явлення виконавчого документа.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала судді може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.В. Зіненко