Справа № 950/233/21
Номер провадження 2/950/226/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання - Сивоконь А.І.,

з участю: представника позивачки - адвоката Васильця С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи, на стороні відповідача без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.05.2018 приватним нотаріусом виконавчого округу міста Києва Хара Н.С. було видано виконавчий напис № 4401 про стягнення з неї на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (нині - АТ «Перший Український Міжнародний Банк») заборгованості в сумі 29889,31 грн. З документів, отриманих від приватного виконавця Павелків Т.Л., вбачається, що така заборгованість виникла за кредитним договором № GP-6156286 від 17.03.2014, укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків кого є ПАТ «Перший український міжнародний банк». ОСОБА_1 вважає, що зазначений виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки: нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення; крім цього, для вчинення виконавчого напису було пред`явлено договір, який нотаріально не посвідчений. Також позивачка посилається й на те, що вона ніколи не мала ніяких відносин ні з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», з яким начебто укладався кредитний договір, ні з його правонаступником ПАТ «Перший український міжнародний банк». Тому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4401, виданий 23.05.2018 приватним нотаріусом виконавчого округу міста Києва Хара Н.С. про стягнення з неї на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (нині - АТ «Перший Український Міжнародний Банк») заборгованості в сумі 29889,31 грн. та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві. Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката зазначив, що такі послуги надавалися позивачці згідно договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 і загальна їх вартість склала 5000 грн., які представник просить стягнути на користь ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в наданому клопотанні просив справу розглянути у його відсутності за наявними матеріалами справи.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. звернулася до суду з аналогічним клопотанням.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що у 06.11.2020 року на адресу місця проживання позивачки та за місцем її роботи приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. була направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.11.2020 у виконавчому провадженні № 56840369 (а.с. 6, 7).

Зазначене виконавче провадження було відкрито на примусове виконання виконавчого напису № 4401, виданого 23.05.2018 приватним нотаріусом виконавчого округу міста Києва Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (нині - АТ «Перший Український Міжнародний Банк») заборгованості в сумі 29 889,31 грн.

Не погодившись з вчиненням вказаної нотаріальної дії, позивачка звернулася до суду, так як вважає, що виконавчий напис є незаконним та такими, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено відповідно до суми, яка є спірною та на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений.

Суд повністю погоджується з такими доводами ОСОБА_1 та при ухваленні рішення враховує наступне.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Згідно з п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Позивачка зазначає, що суму заборгованості, яку з неї стягнуто, не можна вважати без спірною. Відповідач не звертався до неї з приводу наявності підстав для безспірного списання заборгованості та погодження суми заборгованості, а нотаріусом не було перевірено та не встановлено її позицію щодо заборгованості, на стягнення якої видано виконавчий напис.

У зв`язку з такими діями позивачка була фактично позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2019р. справа № 137/1666/16-ц, провадження 14-84цс19.

Крім цього, суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухваленою у справі № 826/20084/14, визнано частково незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, якою вносилися зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції, чинній на день вчинення виконавчого напису, визначено, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999

Тому, виходячи із встановлених обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження судових витрат представником ОСОБА_1 - адвокатом Васильцем С.О. подано договір про надання правової допомоги від 18.01.2021 року (а.с. 127-128) та розрахунок витрат на правову допомогу згідно зазначеного договору (а.с. 129), з яких вбачається, що представник надав таку правничу допомогу:

- вивчення наданих документів (постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06 листопада 2020 ВП №56840369);

- вивчення судової практики при розгляді судових справ про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню;

- підготовка та направлення адвокатського запиту від 19 січня 2021 на адресу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»;

- підготовка та направлення адвокатського запиту від 19 січня 2021 на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.;

- підготовка та направлення адвокатського запиту від 01 лютого 2021 на адресу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.;

- підготовка заяви про забезпечення позову від 08 лютого 2021;

- підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню;

- підготовка клопотання № 1 від 19 лютого 2021 про витребування доказів (витребування документів від ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»);

- підготовка клопотання № 2 від 19 лютого 2021 про витребування доказів (витребування документів від приватного нотаріуса Коївського міського нотаріального округу Хара Н.С.);

- підготовка клопотання № 3 від 19 лютого 2021 про витребування доказів (витребування документів від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.);

- участь у судових засіданнях по справі.

Загальна вартість понесених позивачкою витрат на оплату послуг адвоката склала 5000 грн., що доводиться квитанцією прибуткового касового ордеру (а.с. 130).

Посилаючись на зазначене, сторона позивачки просить стягнути з відповідача зазначену суму витрат, оскільки доказами підтверджено надання професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтами розмірі, а також здійснено їх оплату.

Однак, суд не повною мірою погоджується з такими доводами сторони.

Розподіляючи витрати, понесені позивачкою в цій частині, суд вважає, що розмір витрат на підготовку та направлення адвокатського запиту від 19 січня 2021р. на адресу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»; підготовку заяви про забезпечення позову від 08 лютого 2021; підготовку позовної заяви про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та участь у судових засіданнях по справі є дещо перевищеним. Заявлений розмір витрат в цій частині є не повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає необхідним стягнути в цій частині з відповідача кошти у розмірі 3000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю понесених позивачкою та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору в розмірі 1362 грн. (а.с. 11, 12), які також слід покласти на АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4401, виданий 23.05.2018 приватним нотаріусом виконавчого округу міста Києва Хара Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (нині - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк») заборгованості в сумі 29889,31 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме кошти в розмірі 1362 грн. на відшкодування судового збору та кошти в розмірі 3000 грн. на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.11.2021.

Суддя Чхайло О. В.