Дата документу 26.04.2021 Справа № 337/4157/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/4157/20

Провадження № 22-ц/807/1293/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Гончар М.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року в складі судді Сидорової М.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . На даний час вона мешкає одна, не працює, є непрацездатною за віком, отримує пенсію по втраті годувальника, середній розмір якої за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року становив 3 288,00 грн. Вказаних коштів їй не вистачає, оскільки вона щомісячно сплачує комунальні послуги, розмір яких для неї є дуже великим, зокрема в зимовий період 2019-2020 років вона сплачувала за комунальні послуги 2300,00 грн. Крім того, вона має захворювання, у зв`язку з цим вимушена купувати дорогі ліки. Її пенсії на покриття усіх витрат не вистачає, у зв`язку з чим вона змушена економити на одязі, на продуктах харчування. У зв`язку з такими обставинами вона вимушена звернутись за допомогою до свого повнолітнього та працездатного сина - ОСОБА_2 , який їй не допомагає, матеріальної участі в придбанні ліків, продуктів харчування, одягу та сплаті комунальних послуг не приймає.

Ураховуючи викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та довічно.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бубнова Д.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем було визнано позовні вимоги до нього у повному обсязі, про що подана до суду першої інстанції відповідна заява. Залучення третьої особи в справі без визначення сторони свідчить про безпідставність такого залучення. Відзив третьої особи в справі на позовну заяву поданий у неналежній та не встановленій законом формі. Прийняття рішення в цій справі ніяким чином не буду порушувати права третьої особи ОСОБА_3 під час розгляду іншої справи № 337/4253/20 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини. Суд першої інстанції, без будь-яких клопотань та заперечень від учасників справи, в тому числі за відсутності відомостей про порушення прав та інтересів інших осіб, безпідставно, з власної ініціативи прийняв рішення про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем.

Учасники справи не скористались своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме те, що вона як непрацездатна особа потребує матеріальної допомоги з боку повнолітнього сина

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Також ОСОБА_1 має доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4), яка на даний час проживає у м. Москва РФ, що визнано учасниками справи в суді першої інстанції.

Згідно з довідкою про доходи № 450510/2294, ОСОБА_1 є особою, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію в разі втрати годувальника, за період з жовтня 2019 р. по вересень 2020 р. отримала пенсію в загальному розмірі 39 460,00 грн., зокрема, розмір її пенсії у періоди жовтень-листопад 2019р. становив 3 128,00 грн. на місяць, грудень-червень 2020р. - 3 276,00 грн., липень-вересень - 3 424,00 грн. (а.с.7).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно з наданими копіями квитанцій ВПС «ІнтерПейСервіс» ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс» ОСОБА_5 29.04.2020 здійснила оплату житлово-комунальних послуг (електропостачання, газопостачання, опалення, гаряче та холодне водопостачання, послуги за обслуговування домофону) на загальну суму 2 316,20 грн. (а.с. 8).

10.12.2019 ОСОБА_1 була оглянута сімейним лікарем КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги», яким їй встановлено діагноз: Остеоартроз інш., призначені ліки/ін`єкції, направлено до ін.лікаря/спеціаліста ревматолога (а.с. 11).

Згідно з Консультативним висновком ревматолога, 13.04.2020 ОСОБА_1 була оглянута вказаним лікарем, їй встановлено діагноз: о/хондроз ПОП полірадикулярний с-м. ОА поліостеоартроз. ПФС ІІ ст. та рекомендовано зниження ваги, ЛФК (зайняття в басейні, пілатес, боді-флекс), а також прийняття ліків, зокрема, супракал, флекцерин, картиджен, диклотол, омез, Декса (а.с. 10).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює спеціалістом ТОВ «Інтерпайп Україна», отримує заробітну плату, належні докази на підтвердження розміру заробітку (доходу), який отримує відповідач, в матеріалах справи відсутні.

Також судом першої інстанції встановлено та визнано усіма учасниками справи, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В проваджені Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа №337/4253/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та коштів на утримання дружини.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Хортицького районного суду від 17 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та коштів на утримання дружини - залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатною, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

У пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно виходив із того, що принциповим питанням розгляду даного спору є доведеність двох одночасно підстав для отримання аліментів на позивача - його непрацездатність та потреба у матеріальній допомозі.

Якщо непрацездатність позивача не викликає сумніву, то потреба у матеріальній допомозі з боку відповідача має бути доведена.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона потребує вартісного лікування; пенсії, яку вона отримує, їй не вистачає, у зв`язку з чим вона змушена постійно економити на одязі і продуктах та потребує матеріальної допомоги від сина ОСОБА_2 .

Колегія суддів, повно та всебічно дослідивши обставини справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які входять до предмета доказування у справі та надав належну оцінку доказам у справі. Суд врахував прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивач, у сукупності з іншими доказами для вирішення спору.

Матеріали справи не містять доказів того, що отримувані позивачем доходи є недостатніми.

Сама по собі наявність у позивача захворювань без підтвердження належними доказами потреби у матеріальній допомозі не є підставою для стягнення з відповідача аліментів. Позивачем не надано доказів на підтвердження понесених нею щомісячних витрат на придбання ліків.

Надані документи щодо стану здоров`я позивача не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують дохід позивача у вигляді пенсії.

Знаходження позивача на пенсії також не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Судом першої інстанції правильно зазначено про те, що позивачем не надано доказів щодо відсутності у неї майна, щоб унеможливлювало отримання нею додаткового доходу від використання цього майна, а також доказів відсутності іншого доходу, окрім пенсії.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно, з власної ініціативи прийняв рішення про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем, зобов`язавши учасників справи довести ті обставини, на які вони посилаються.

Та обставина, що відповідач визнав позов, не є підставою для його задоволення, оскільки із системного аналізу положень ст. 206 ЦПК України вбачається, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам, та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залучив третю особу без визначення сторони; надання третьою особою відзиву на позовну заяву в невстановленій законом формі; розгляд цієї справи не впливає на інтереси залученої третьої особи, - не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, суд правильно застосував ст. ст.. 202, 205 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність критерію потребування позивачем матеріальної допомоги.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

М.С.Гончар