Провадження № 2/219/769/2021
29 квітня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Єлісеєвої С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання біржового контракту дійсним, визнання права власності, -
представник позивача ОСОБА_7 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати дійсним біржовий контракт, який укладено Товарною біржею «Нерухомість» 18.08.2000 року, а саме - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діяли за себе та неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визнати за позивачем право власності на вказану квартиру.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору купівлі продажу від 18.08.2000 року, який було укладено Товарною біржею «Нерухомість» ОСОБА_1 придбала у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 9 цей договір було зареєстровано в Єнакіївському міському бюро технічної інвентаризації, про що є відмітка на біржовому контракті. Сторонами під час укладання біржового контракту були дотримані усі істотні умови договору купівлі-продажу, однак відповідачі (особи які продали квартиру) у зв`язку з зайнятістю, ухилялися від укладання договору купівлі-продажу у нотаріальній формі. Крім того, згідно п. 6 договору у покупця виникає право власності на квартиру з моменту підписання цього договору, а договір купівлі-продажу подальшої нотаріальної реєстрації не підлягає. Зазначає, що на початку листопада 2020 року позивач як власниця квартири мала намір її продати, звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено в проведенні угоди у зв`язку з тим, що договір купівлі продажу нерухомості від 18.08.2000 року, який було укладено за допомогою товарної біржі, не може вважатися законним, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою та визнати зазначену угоду дійсною. До листопада 2020 року позивач була впевнена, що угода, яка була укладена товарною біржею з купівлі-продажу будинку, є дійсною. Просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2020 року позовну заяву було прийнято до провадження, відкрито позовне провадження та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2021 року підготовче провадження по справі було закрите, справа була призначена до судового розгляду.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої він просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Тому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на за хист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 18.08.2000 року, зареєстрованого в товарній біржі «Нерухомість», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діяли за себе та своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , продали ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 70,30 кв.м., в тому числі житловою площею 41,40 кв.м., що складається з трьох кімнат (а.с.9).
На підставі зазначеного договору КП «Єнакієвське бюро технічної інвентаризації» за позивачем зареєструвало право власності на зазначену квартиру за реєстрованим № 461 від 11.09.2000 року, що вбачається з відповідного реєстраційного запису (а.с.41).
Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 18.08.2000 року в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.
В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що умови договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 18.08.2000 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у розпорядженні її майном.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству.
Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 18.08.2000 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним та задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Проте, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі або інші особи оспорюють або не визнають її право власності за спірним договором купівлі-продажу (біржовим контрактом), а також доказів того, що нею втрачено документ, який засвідчує її право власності. Разом з тим, рішення суду про визнання дійсним вказаного договору купівлі-продажу (біржового контракту) є підставою набуття права власності позивача на вказану квартиру.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання біржового контракту дійсним, визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт) від 18.08.2000 року, який укладено Товарною біржею «Нерухомість», згідно якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діяли за себе та неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продали ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 41,40 кв.м.
Відмовити у задоволенні позовних вимог в іншій частині.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко