Справа №443/458/20
Провадження №2/443/612/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

01 червня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

ТзОВ «Львівгаз збут» (позивач) подало до суду позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (відповідачі), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3 755,70 грн основного боргу, 781,19 грн інфляційних втрат, 328,75 грн 3% річних та суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що відповідачі є споживачами природного газу за місцем проживання та використовують такий для власних побутових потреб. Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачам послуги, однак, відповідачі не виконали взятих на себе зобов`язань та не оплачували повністю вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий природний газ станом на 09.01.2020 року становить 3 755,70 грн., витрати від інфляції за період з 01.03.2017 року по 30.03.2020 року становлять 781,19 грн., 3% річних 328,75 грн. Відповідачі не зверталися до ТзОВ «Львівгаз збут» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалися послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обов`язків, що з таких випливають. Позивач зазначає, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на умовах договору, а й на вимогах закону, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, правом на подання відзивів не скористалися.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.34, 43).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 08.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.26-27).

Ухвалою судового засідання від 25.02.2021 відкладено розгляду справи (а.с.37).

Ухвалою судового засідання від 01.06.2021 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.45).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (а.с.15-17).

Відповідно до ухвали Жидачівського районного суду від 11.03.2019 року у справі №443/272/19 суд відмовив у видачі судового наказу про стягнення із відповідачів заборгованості за спожитий природний газ (а.с.13-14).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки Вільховецької сільської ради від 22.01.2020, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проживають в АДРЕСА_1 без реєстрації в будинку, який належав ОСОБА_8 , яка померла у 2001 році (а.с.7).

Згідно з фінансовим станом абонента ОСОБА_1 (населений пункт Туради, вул.Сагайдачного), заборгованість за газопостачання станом на січень 2020 року становить 3 755,70 (а.с.5-6).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням споживачами природного газу взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Львівгаз збут», внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Житлового кодексу України (далі ЖК України), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність, далі Закон №1875-IV), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв і продовжує діяти на час спірних правовідносин, далі Закон №2189-VIII), Закону України «Про ринок природного газу» (далі Закон №329-VIII), Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 (далі Правила).

Так, Згідно зі статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Нормою пункту 1 частини 1 статті 13 Закон №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закон №1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Приписами підпункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до вимог пунктів 1, 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою частини 1 статті 9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Приписами частини 1 статті 12 Закону №329-VIII передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Нормами пунктів 1, 2 частини 2 статті 13 Закону №329-VIII визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Правила постачання природного газу регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Так, у пунктах 21 та 22 Правил передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником.

Відповідно до приписів пункту 32 Правил побутовий споживач зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.

Згідно з приписами пункту 35 Правил побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання.

У разі коли між побутовим споживачем і постачальником не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розмір їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку (пункт 40 Правил).

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг, до яких входить і послуга з постачання природного газу, оплатити надану виконавцем послугу, закріплений як в загальних нормах статей 319, 526 ЦК України, так і в спеціальних нормах, які містяться, зокрема, в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (стаття 20), та чинній на даний час (стаття 7), а також у вказаних вище Правил.

Відсутність між сторонами договору про надання послуги з постачання природного газу не звільняє відповідачів від обов`язку оплатити за надані йому позивачем послуги, оскільки такий обов`язок у них виникає в силу закону.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ТОВ «Львівгаз збут» надає послуги з газопостачання побутовим споживачам, зокрема, і відповідачам у справі.

Відповідачі як споживачі цих послуг не оплачували їх, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Надаючи оцінку аргументам позивача суд вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами. Фактичних даних, які б породжували обґрунтовані сумніви у достовірності викладеної у них інформації судом не здобуто.

Оцінюючи суму заборгованості, наведену позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування.

Щодо аргументів позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зауважує, що статтею 625 ЦК України передбачено право вимоги кредитора у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, а тому аргументи позивача щодо застосування до відповідача цієї норми як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання є обґрунтованими.

Надаючи оцінку розрахункам позивача щодо інфляційних збитків та трьох процентів річних суд доходить переконання, що такі проведені у визначеному порядку із застосуванням вірних формул та показників індексу інфляції, а тому сумнівів у своїй правильності не викликають.

Надати оцінку аргументам відповідачів суд позбавлений можливості, оскільки такі ними не наведені.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з газопостачання у сумі 3 755,70 грн., витрати від інфляції за період з 01.03.2017 року по 30.03.2020 року становлять 781,19 грн., 3% річних 328,75 грн, а всього 4 865,64 грн.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 102,00 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі.

На підставі статей 205, 509, 526, 610, 611, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 64, 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, статей 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність), Статей 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв і продовжує діяти на час спірних правовідносин), статей 12, 13 Закону України «Про ринок природного газу» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (місцезнаходження: м.Львів, вул. Золота, 42, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання у сумі 3 755,70 грн., витрати від інфляції 781,19 грн., 3% річних 328,75 грн, а всього 4 865 (чотири тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» сплачений судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 01 червня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів