ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року

м.Суми

Справа №587/1193/20

Номер провадження 22-ц/816/655/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Степанівська селищна рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року в складі судді Степаненка А.О., постановленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, позивачі просили усунути перешкоди в користуванні їх власністю, а саме: будинком АДРЕСА_1 шляхом встановлення сервітуту на межі земельних ділянок № 24 та АДРЕСА_2 з метою надання дозволу для обслуговування зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_1 , шириною 1 м., довжиною 34,68 м. та обладнання отмостки шириною 0,50 м., довжиною 6,30 м. впродовж стіни їх будинку А. Вирішити питання відшкодування понесених судових витрат.

Свої вимоги мотивують тим, що вони придбали будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,1516 га за адресою: АДРЕСА_2 за договором міни від 15.04.2011 року з ОСОБА_4 . Вказують, що відповідач побудувала паркан між їх домоволодіннями і не надає доступу для обслуговування зовнішньої стіни належного їм домоволодіння. Через те, що їх будинок потребував реконструкції та утеплення, вони звернулися до відповідача за дозволом про надання доступу до стіни їхнього будинку, проте отримали відмову. В зв`язку з тим, що відповідач перешкоджає їм в здійсненні права власності, вони вимушені звернутися до суду з вимогою про встановлення сервітуту.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем жодних прав позивача порушено не було, оскільки позивачі побудували домоволодіння з розташуванням споруд , яке визначили на власний розсуд без погодження з відповідачем та не позбавлені можливості виправити будівельні помилки, яких вони припустилися при будівництві будинку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що задоволення позовних вимог буде непропорційним втручанням в право на мирне володіння майном.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги щодо встановлення сервітуту для вирішення питання вільного доступу їм, як власникам будинку АДРЕСА_1 до стіни власного житлового будинку літ. біт. «А-1» та здійснювати догляд за житловим будинком та господарськими будівлями (обслуговуваннями, проведенням ремонтів і т.і.), зокрема розміром та площею 7,5м2. лінійні розміри (0.(;8,5 м під обслуговування житлового будинку та 8,0 м2. лінійні розміри (0,53;13,0;073;013,0) м під обслуговування господарських будівель на території суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:002:0292) який надає їм право користування чужою земельною ділянкою відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України - право на встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, облаштування отмостки.

Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що на час придбання ними будинковолодіння воно було в занедбаному стані та потребувало капітального ремонту та поліпшення. 27.06.2017 року ними було отримано дозвіл на реконструкцію придбаного ними жилого будинку. Надавати доступ для обслуговування стіни належного їм будинковолодіння відповідач в добровільному порядку відмовляється. Вказують, що відповідач побудувала паркан між їх домоволодіннями та не дає доступу для обслуговування стіни їх будинку в зв`язку з чим, вони не можуть утримувати належний їм будинок в належному технічному стані. Зазначають, що висновки суду стосовно того, що вони мали можливість при здійсненні реконструкції будівлі по іншому її розмістити є помилковими. Наміру про перегляд меж земельних ділянок вони не мали. Також висновок суду про відсутність у них наміру здійснювати утеплення стін, підбій даху та облаштування отмостки будинку є також помилковим, оскільки закупівлю будівельних матеріалів можливо б було здійснити тільки після вирішення питання по вставленню сервітуту в судовому порядку. Крім того, відповідач доказів в обґрунтування своїх заперечень проти встановлення земельного сервітуту не навела.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач до апеляційного суду не надала.

Позивачі та їх представник апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримали. Просили її задовольнити.

Відповідач до суду не прибула, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Від Степанівської селищної ради надійшов лист про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи, 15.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір міни (а.с. 17-19). Відповідно до укладеного сторонами договору міни ОСОБА_4 обміняла належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку при ньому, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0382 га та земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1516 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Із вказаного договору вбачається, що на земельній ділянці, що належала ОСОБА_4 знаходяться: літера А-І - житловий будинок - череп., цегла, житловою площею 12,5м2, загальною площею 30,5м2, літера п/г - погріб - шлак, літера - Е - кухня - гіп. обл. цегла, літера - Ж - гараж - шлакоблок, літера З - сарай - шлакоблок, літера з - сіни - цегла, літера К - сарай - дощаті, метал, літера К1 - сарай - гіпсоблок обл.. цегла, літера Л - убиральня дощата, № 3-6 - огорожа дощата, метал.

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2017 року та 30.03.2017 року земельна ділянка площею 0.0382 га зареєстрована за кадастровим номером :02:002:0758 (а.с.22, 23), а земельна ділянка площею 0.1516 га за кадастровий номером :02:002:0759 (а.с.23, 24).

Відповідач ОСОБА_3 є власником сусіднього домоволодіння та земельних ділянок з кадастровими номерами: № 020020292 та № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2

27 червня 2017 року замовникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом містобудування та архітектури Сумської районної державної адміністрації був виданий будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 117).

За даними цього будівельного паспорту позивачам було надано дозвіл на проведення реконструкції існуючого одноповерхового житлового будинку, по зовнішній стіні суміжної з земельною ділянкою №22 , що належить відповідачу, проходила лінія межі земельними ділянками №24 і №22 . Крім цього відображені існуючий господарські будівлі та споруди позивачів та житловий будинок і господарські споруди відповідача.

12.07.2017 року ОСОБА_2 подав до управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Сумській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта / про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (а.с. 13-14).

Згідно висновку судового експерта за №19 від 15.07.2020р.за результатами проведеного земельно-технічного дослідження експертом встановлено, що фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі даних матеріалів топогрпфічно-геодезичної (кадастрової) зйомки земельної ділянки з будівлями станом на червень 2020 року розроблений ФОП « ОСОБА_5 » складає 1800 кв.м., що на 98 кв.м. менше ніж менше площі, ніж у зазначених відповідно до правоустновчих документів та зареєстрована в Державному земельному кадастрі (обмінних файлах) на цю ділянку.

Фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (без огорожі) по АДРЕСА_1 не відповідає межам до правоустановчих документів та зареєстрована в Державному земельному кадастрі (обмінних файлам) на ділянку. Контури земельної ділянки АДРЕСА_2 накладаються на контури меж земельної ділянки №24 загальною площею 27,7 кв.м. Власникам будинку №24 вільно користуватися будинком і здійснювати догляд за ним (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) не можливо, т.я. відстань від межи до виступаючої конструкції стін житлового будинку та господарських будівель менше 1,0 метра. Для вирішення питання про доступу власникам будинку АДРЕСА_1 до стіни власного житлового будинку літ. «А-1» та здійснювати догляд за житловим будинком та господарськими будівлями, експерт пропонує вирішити питання про встановлення земельного сервітуту на території суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 , який передбачає право користування чужою земельною ділянкою шляхом право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Відповідно до п. «г», «е» ч. 1 ст. 91, п. «г», «е» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України власники та користувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За аналізу ч.1, 2 ст. 401 ЦК України вбачається, що сервітутом є право користування чужим майном.

Згідно із ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Частинами 1, 2 ст. 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Частиною 1 статті 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що фактично позивачі звертаючись до суду із позовною заявою про встановлення сервітуту, обґрунтовують необхідність його становлення тим, що вони позбавлені можливості обслуговувати стіну житлового будинку, зокрема провести його утеплення та залиття отмостки до будинку. Тобто фактично, позивачі просять суд встановити сервітут для здійснення не тільки для обслуговування зовнішньої стіни їх будинку через відтусть до неї доступу, а і забудови на чужій земельній ділянці отмостки, що фактично сервітутом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги щодо обладнання отмостки позивачі фактично обґрунтували їх необхідністю встановлення їм суперфіцію, що за правовою природою є інше ніж земельний сервітут.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при вирішенні спорів щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій) слід виходити з того, що згідно зі статтею 102-1 ЗК право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЦК. Підставою для виникнення права користування чужою земельною ділянкою для забудови може також бути заповіт.

Колегія суддів зазначає, що такої підстави для встановлення суперфіцию як судове рішення чинним законодавством не передбачено. Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу на вказану обставину.

Отже, обставини неможливості обслуговування зовнішньої стіни їх будинку суміжної із земельною ділянкою відповідача, та існуючих господарських споруд: кухні «Е» і сараю «З», без встановлення земельного сервітуту знайшло своє підтвердження в суді.

Але судовим експертом було запропоновано встановлення конкретного виду земельного сервітуту, визначеному пунктом «ж» ч.1 ст.99 ЗК України право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, що передбачає строковий земельний сервітут на час проведення ремонтних робіт.

За змістом ст. 98 цього Кодексу право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 99 цього Кодексу власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів серед яких: право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Цивільне судочинство згідно ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, а саме з дотриманням для усіх учасників справи рівності права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, до ухваленням судом першої інстанції рішення позивачі не скористалися своїм процесуальним правом щодо подання письмової заяви про уточнення своєї вимоги щодо встановлення земельного сервітуту з метою ремонту будівель та споруд із визначенням виду та способу його користування, враховуючи норм ст.98-99 ЗК України.

На стадії апеляційного перегляду справи такого права вони на мають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Але відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели порушення їх цивільних прав з боку відповідача. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, у разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили суд усунути перешкоди в користуванні своєю нерухомістю шляхом встановлення їм земельного сервітуту, обґрунтувавши даний позов неможливістю їх технічного обслуговування, однак земельний сервітут це право користування чужою земельною ділянкою. Тобто, фактично вимоги позивачів зводяться не на усунення перешкод в користуванні належною їм нерухомістю, а на встановлення їм права на користування чужим майном з метою проведення ремонту належного їм нерухомого майна, а саме ремонту житлового будинку та господарських споруд.

Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту порушеного права - шляхом встановлення земельного сервітут - є ефективним засобом порушеного права позивачів, як власників нерухомого майна, при здійсненні ними права власності на це майно, але з урахуванням висновків апеляційного суду викладених у постанові вище.

Відмова в задоволенні позовних вимог з цих підстав не позбавляє позивачів права звернутись до суду з позовом, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, встановлення сервітуту, які не підлягають задоволенню з підстав викладених у постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко