Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1149/21
Провадження №: 2/332/871/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2021 р.
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі - Петракей Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права власності на Ѕ частку квартири.
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, який в подальшому було уточнено.
В обґрунтуванняпозовних вимог зазначено, що з 2008 року по 2021 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 , вони проживали разом та вели спільне господарство, разом організовували свій побут, проводили дозвілля, спільно харчувалися, робили ремонт оселі, але не реєстрували свої відносини в органах державної влади. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . З березня 2008 року по квітень 2018 року вона із відповідачем проживали разом за місцем їх спільної реєстрації: АДРЕСА_1 . Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 , вони придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_2 . А після придбання квартири почали у ній проживати разом усією сім`єю. Оскільки вона із ОСОБА_2 розірвали стосунки, позивач просить встановити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю як подружжя з 01.03.2008 по 01.06.2021 року. Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 року уточнену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.
19.11.2021позивач уточнив свої позовні вимоги.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити з підстав указаних в позові.
Відповідач в судове засідання не з*явився, про слухання справи повідомлений належним чином, , поважних причин неявки до суду , а також заяви про розгляд справи у відсутності позивача до суду не надходило, як не надходив до суду відзив на позовну заяву. Предстаники позивача не заперечують проти заочного рішення суду. Судом прийняте рішення про заочний розгляд справи в силу ст.. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши представників позивачки, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 41).
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька дитини - ОСОБА_3 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 43).
Згідно заяви про визнання батьківства ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 (а.с. 42), але матеріали справи не містять доказів про внесення змін до актового запису про народження.
З матеріалів справи вбачається, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: з 19.02.2009 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 27.02.2015 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с. 44, 71-72).
Згідно договору купівлі-продажу від 09.02.2017 року ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 52). Право власності підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 54).
З акту-підтвердження про проживання незареєстрованих осіб від 10.02.2021 року вбачається, що зі слів мешканців будинку квартир АДРЕСА_4 ( ОСОБА_5 ), № 2 ( ОСОБА_6 ), № 50 ( ОСОБА_7 ) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_8 , проживали за адресою: АДРЕСА_2 з 2018 року по 2021 рік (а.с. 46).
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п.
Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України.
Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.
Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України.
Варто зазначити, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Так, судом під час розгляду справи, згідно показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що в період сумісного проживання, за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2 . Вони з 2008 року по проживали однією см*єю, та у них народилась донька.
Також судом встановлено, що позивачка внесла кошти на придбання цієї квартири, оскільки мати позивачки надала їй 2000 євро на придбання квартири, що підтверджено розпискою, та показами свідків.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
За змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.
Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України.
Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Вирішуючи питання про поділ квартири, суд не вбачає підстав для порушення принципу рівності часток співвласників у майні, яке є спільною сумісною власністю.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 280-282ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права власності на Ѕ частку квартири - задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю як подружжя з 01 березня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2313 гривень.
Повний текст рішення виготовлено 26.11.2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В. Марченко