КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/3139/20 головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" та ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обгрунтування позову вказує, що він з 04 жовтня 2019 року по 22 квітня 2020 року офіційно працював на посаді заступника начальника служби безпеки ТОВ "БІ АЙ ВІ ЗАХИСТ". 22 квітня 2020 року його було звільнено із займаної посади за угодою між сторонами на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпПУ. У день звільнення йому не видали належним чином завірену трудову книжку, лише надали наказ про звільнення, який позивач підписав, розрахунок з ним не провели посилаючись, що до кінця травня кошти йому перерахують на банківський рахунок. На початку травня 2020 року директор товариства приїхав до нього додому та повернув йому трудову книжку із записом про звільнення із займаної посади, але заробітну плату не сплатив, обіцяв сплатити пізніше. Впродовждвох тижнів після звільнення позивач зазначає, що він звертався до керівництва товариства щодо проведення з ним розрахунку, але заробітну плату при звільненні так і не сплачено, тому позивач вимушений звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Розмір офіційної заробітної плати станом на січень-квітень 2020 року становив 4800 грн. 00 коп., про що свідчить довідка про доходи від 12.03.2020 р. за №2.

Зазначає, що середньоденна заробітна плата склала 27800 грн.: 182 днів=152,75 грн, а середньомісячна заробітна плата 4633 грн 33 коп.. Відповідачем не сплачено йому кошти за невикористану щорічну відпуску, розмір якої становить 3666,00 грн (24 календарних дні помножити на 152,75 грн середньоденної заробітної плати).Вказує, що він перебуває у стресі від цієї ситуації зі звільненням, в нього на утриманні двоє малолітніх дітей, яким він сплачує аліменти, а дії відповідача змушують його вживати певних заходів щодо їх бездіяльності при виплаті йому заробітної плати. Зухвале ставлення відповідача сприяє погіршенню його психоемоційного стану, перешкоджає можливості активно та повноцінно жити, тобто завдає неабияких моральних страждань. Таким чином, заподіяну моральну шкоду позивач визначив у розмірі 5000 грн 00 коп., які просить стягнути із відповідача на його користь.

З урахуванням нової редакції позовної заяви від 19 лютого 2021 року, просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БІ Ай Ві Захист" № 10-к/тр від 22 квітня 2021 року, стягнути із відповідача на його користь заробітну плату за квітень 2020 року у розмірі 4800,00 грн та оплату за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3666,00 грн, а також стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом, а також покласти на відповідача витрати пл сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Стягнуто з ТОВ "БІ Ай Ві Захист" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за квітень 2020 року в розмірі 3428 грн. 57 коп., компенсацію за не використану відпустку за період роботи з 04 жовтня 2020 року по 22 квітня 2020 року в розмірі 1939 грн 86 коп.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4800,00 грн.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ТОВ "БІ Ай Ві Захист" подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Вказує, що в порушення ч. 4 ст. 95 ЦПК України позивач надав суду неналежним чином засвідчені копії документів, а суд, в свою чергу не звернув на це увагу, продовжив розгляд справи, за участі не повноваженого представника позивача та наявності неналежним чином завірених документів в матеріалах справи. Порушення судом ст. 62, 177 ЦПК України щодо перевірки належних повноважень представника є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цілому. Зазначає, що відповідно до матеріалів справи, а саме позовної заяви та додатків до неї не вбачається, що позивачем сплачений судовий збір (а.с. 4), інша частина матеріалів також не містить ні відомостей про сплату судового збору, ні квитанції. Зазначає, що наказ № 10-к/тр від 22 квітня 2021 року сторонами не оспорювався, в тому числі в судовому порядку, і є чинним. Звертає увагу суду на те, що ТОВ «Бі Ай Ві Захист» за квітень 2020 року нарахувало ОСОБА_1 до виплати 5768 грн 43 коп. та всього утримало таку ж суму - 5768 грн. 43 коп. (враховуючи інші, окрім збитків, утримання), тобто до виплати ОСОБА_1 за квітень 2020 року підлягала сума - 0 грн. Вказує. що ОСОБА_1 в той же день - 22 квітня 2021 року, коли ознайомлювався із наказом про звільнення за угодою сторін та отримував трудову книжку відмовився від ознайомлення із даним наказом про утримання за матеріальні збитки. Це підтверджує також службова записка заступника начальника служби безпеки Максимчука В.М. від 22.04.2020 року. Додатково це підтверджує і документ - відомість розподілу витрат ТОВ «Ві Ай Бі Захист» за квітень 2020 року (додається), з якого вбачається, що за квітень 2020 року ОСОБА_1 , у зв`язку з утриманням, заробітна плата не підлягала виплаті взагалі, про що ТОВ «Бі Ай Ві» відкрито заявляє.

Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач протягом судового провадження в суді першої інстанції неодноразово збільшував позовні вимоги шляхом збільшення вимоги середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, востаннє позивач вимагав виплатити 59240 грн. 34 коп. в якості суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому очевидно, що така сума утворилася за рахунок збігу часу, який пройшов з часу початку судового провадження, оскільки така сума отримана шляхом множення середньоденної заробітної плати за останні 2 місяця перед звільненням (149 грн. 22 коп.) на кількість робочих днів затримки - 397 днів (з 23 квітня 2020 року по 25 травня 2021 року). Такому збільшенню сторона позивача сприяла шляхом зловживання та затягування розгляду справи.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в саме:

- визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БІ Ай Ві Захист" № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року;

- стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримки розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом;

- покласти на відповідача всі судові витрати по справі.

Вказує, що після першого судового засідання при первісному розгляді цієї справи стало відомо про обставини виготовлення відповідачем оскаржуваного наказу, до цього, що визнав і представник відповідача, позивачу не було відомо про існування наказу №10-к/тр від 22 квітня 2020 року і чому він стосується саме позивача. Зазначає, що 22 квітня 2020 року його було звільнено із займаної посади за угодою між сторонами на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що в день звільнення йому не видали належним чином завірену трудову книжку, лише надали наказ про звільнення, який він підписав, розрахунок не провели посилаючись що до кінця травня кошти перерахують на його банківський рахунок. На початку травня 2020 року директор товариства приїхав до позивача додому та повернув йому трудову книжку із записом про звільнення його із займаної посади, але заробітну плату не сплатив, обіцяв сплатити пізніше. На протязі двох тижнів після звільнення позивач звертався до керівництва товариства щодо проведення з ним розрахунку, але заробітну плату при звільненні йому не сплачено, тому він вимушений був звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Розмір офіційної заробітної плати станом на січень-квітень 2020 року становив 4800 грн 00 коп., про що свідчить довідка про доходи від 12.03.2020 р. за №2. Також вважає, що відповідачем не сплачено йому кошти за невикористану щорічну відпуску, розмір якої становить 1939,86 грн.

Звертає увагу суду на те, що з наказом №10-к/тр не згоден, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки жодних збитків він відповідачу не завдавав та не міг завдати. Вказує, що він дійсно 17.04.2020 р. знаходився та виконував службові обов`язки по АДРЕСА_1 , які полягали у відчиненні та зачиненні шлагбаума при в`їзді та виїзді з прибудинкової території будинку по АДРЕСА_1 . Зазначає, що він не є матеріально відповідальною особою і не підписував жодних документів щодо відповідальності за зберігання майна транспортних засобів, більш того в день події він вже здав свою зміну іншій особі, за яку жодних подій не було. Близько 10 години вечора йому зателефонували з поліції і попросили приїхати та дати пояснення, жодних претензій до нього від поліції чи потерпілого не було та немає та до його обов`язків не входило зберігання майна транспортних засобів на прибудинковій території будинку, оскільки він знаходився біля шлагбауму при в`їзді на прибудинкову територію, а не на цій території, де знаходились транспортні засоби мешканців будинку, тому вважає, що претензії відповідача та відшкодування збитків за його рахунок є незаконними та необґрунтованими.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ТОВ "БІ Ай Ві Захист", у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

ТОВ "БІ Ай Ві Захист" подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" підлягає задоволенню, а апеляційна скаргаОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що факт невиплати своєчасно заробітної плати та факт непроведення своєчасного остаточного розрахунку зі звільненим працівником судом встановлено.

Підстав для звільнення відповідача від виконання вимог статті 117 КЗпП в даному випадку не встановлено. Не встановлено факту ухилення самого працівника від отримання вказаних розрахункових сум.

Щодо позовних вимог вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за не використану відпустку за період роботи з 04 жовтня 2020 року по 22 квітня 2020 року суд першої інстанції зазначив, що позивач при наведені розрахунку не звернув увагу, що йому належить до виплати сума за 13 календарних дні, а не 24 календарні дні, оскільки таке право в нього не виникло у зв`язку із відпрацьованим періодом роботи, і підстав для звільнення відповідача від обов`язку по виплаті зарплати та проведення розрахунку зі звільненим працівником нема. Таким чином позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати за квітень 2020 року в розмірі 3428 грн. 57 коп., та компенсації за не використану відпустку за період роботи з 04 жовтня 2020 року по 22 квітня 2020 року в розмірі 1939 грн. 86 коп. є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зазначив, що розрахунок повинен був бути проведеним у день звільнення, і не був проведений, то першим днем затримки розрахунку став наступний день, тобто 23 квітня 2020 року. Оскільки повний розрахунок до даного часу відповідачем не проведений, виходячи з даних про середню заробітну плату за два місяці до дня звільнення позивача, таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні склав 149 грн 22 коп. х 397 днів = 59240 грн 34 коп. за період з 23 квітня 2020 року по 25 травня 2021 року, кількість днів затримки склала 397 робочих днів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надані будь які докази на підтвердження вказаних обставин, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких позивач зазнав.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, позивач 04.10.2019 року прийнятий на посаду начальника служби безпеки ТОВ "БІ АЙ ВІ Захист" на підставі наказу № 5-к від 03.10.2019 року.

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про його звільнення із займаної посади з 22квітня 2020 року за угодою сторін.

22 квітня 2020 року позивач звільнений із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 9-к/тр від 17 квітня 2019 року. Із вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлений під підпис та отримав трудову книжку.

Як вбачається із наказу № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року, у зв`язку із нанесенням матеріальних збитків при виконанні службових обов`язків на об`єкті, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , із заробітної плати ОСОБА_3 утримано в рахунок нанесених збитків за відпрацьований час у квітні місяці 2020 року: заробітну плату в сумі 2760 грн 00 коп., компенсацію нараховану за невикористану відпустку в сумі 1561 грн 69 коп. Всього на суму 4321 грн 59 коп.. Зазначений наказ в судовому порядку не скасовувався.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений під час розгляду справи, наказ був наданий разом з відзивом на позовну заяву та долучений до матеріалів справи 30 червня 2020 року (том 1, а.с. 37).

Згідно довідки від 12 березня 2020 року за № 2 виданої ТОВ "БІ АЙ ВІ ЗАХИСТ", ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за жовтень 2019 року 3713 грн 00 коп., листопад 2019 року - 4300 грн 00 коп., грудень 2019 року - 4300 грн 00 коп., січень 2020 року - 4800 грн 00 коп., лютий 2020 року - 4800,00 грн..

Протокольною ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року продовжено розгляд справи в межах поданої позовнї заяви, в іншій частині судом не прийнято позовну заяву про уточнення позовних вимог від 19 лютого 2021 року (том 1 а.с. 126), у якій позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БІ Ай Ві Захист" № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року; стягнути із відповідача на його користь заробітну плату за квітень 2020 року у розмірі 4800,00 грн та оплату за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3666,00 грн, а також стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом, а також покласти на відповідача всі судові витрати по справі (том 1, а.с. 141-142). Зазначена ухвала позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Згідно характеристики виданої директором ТОВ "БІ АЙ ВІ ЗАХИСТ" від 12.03.2020 року ОСОБА_1 за період роботи проявив себе дисциплінованим, відповідальним та професійним працівником. Має велику працездатність і продуктивність. Працює без порушень, пунктуальний і організований. ОСОБА_1 відповідає посаді, яку займає.

Як вбачається із довідки від 15 червня 2020 року за № 4 виданої ТОВ "БІ АЙ ВІ ЗАХИСТ" ОСОБА_1 нараховано: жовтень 2019 року - 3713 грн 00 коп. перераховано на картку 1650 грн, листопад 2019 року - 4300 грн 00 коп. перераховано на картку 1339,00 грн 48 коп., грудень 2019 року - 4300 грн00 коп. перераховано на картку 1923 грн 00 коп., січень 2020 року - 4800 грн 00 коп. на картку кошти не перераховані, лютий 2020 року - 4800,00 грн перераховані кошти на картку 1364,00 грн, березень 2020 року - 4800,00 грн на картку перераховані 1364 грн 00 коп., квітень 2020 року - 3428 грн 57 коп. та компенсація за невикористану відпустку 1939 грн 86 коп. - перераховано на картку 1364,00 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатоюу розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такий висновок міститься упостанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку всім доказам наявним у матеріалах справи та залишив поза увагою наказ наказу № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року про утримання коштів з позивача, який на час розгляду справи дійсний та в судовому порядку не скасований. У зв'язку з цим, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позову.

Встановлено, що при звільненні позивачу було нараховано до виплати 4321 грн 59 коп., наказом № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року зазначену вище суду було утримано при звільненні позивача.

Встановлено, що при звільненні позивачу не підлягати вищезазначені кошти до виплат. Отже, підстави для стягнення заробітної плати, оплати за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом відсутні.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахункуне підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ "БІ Ай Ві Захист" заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що після першого судового засідання при первісному розгляді цієї справи стало відомо про обставини виготовлення відповідачем оскаржуваного наказу, до цього, що визнав і представник відповідача, позивачу не було відомо про існування наказу №10-к/тр від 22 квітня 2020, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, позивач мав можливість дізнатись з відзиву на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи 30 червня 2020 року. Зазначенийнаказ у строки визначені законом позивач не оскаржував, у судовому порядку його не скасовано, отже є діючий на час розгляду справи.

Також, апеляційним судом встановлено, що протокольною ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року продовжено розгляд справи в межах поданої позовнї заяви, в іншій частині судом не прийнято позовну заяву про уточнення позовних вимог від 19 лютого 2021 року (том 1 а.с. 126), у якій позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ "БІ Ай Ві Захист" № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року; стягнути із відповідача на його користь заробітну плату за квітень 2020 року у розмірі 4800,00 грн та оплату за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3666,00 грн, а також стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку розрахунку з дати звільнення до постановлення рішення судом, а також покласти на відповідача всі судові витрати по справі (том 1, а.с. 141-142). Однак, позивач у апеляційному порядку її не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в день звільнення йому не видали належним чином завірену трудову книжку, лише надали наказ про звільнення, який він підписав, розрахунок не провели посилаючись що до кінця травня кошти перерахують на його банківський рахунок. На початку травня 2020 року директор товариства приїхав до позивача додому та повернув йому трудову книжку із записом про звільнення його із займаної посади, але заробітну плату не сплатив, обіцяв сплатити пізніше. На протязі двох тижнів після звільнення позивач звертався до керівництва товариства щодо проведення з ним розрахунку, але заробітну плату при звільненні йому не сплачено, тому він вимушений був звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Розмір офіційної заробітної плати станом на січень-квітень 2020 року становив 4800 грн. 00 коп., про що свідчить довідка про доходи від 12.03.2020 р. за №2. Також вважає, що відповідачем не сплачено йому кошти за невикористану щорічну відпуску, розмір якої становить 1939,86 грн., суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені обставини спростовуються наказом № 10-к/тр від 22 квітня 2020 року про утримання з позивача коштів у сумі, яка фактично була гарантована до виплат при звільненні останнього. А також показами свідка допитаного в суді апеляційної інстанції, який повідомив, що керівництво підприємства розшукувало позивача та він з директором, неодноразово їздив за місцем проживання ОСОБА_1 та його тетещі для вручення документів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з наказом №10-к/тр не згоден, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки жодних збитків він відповідачу не завдавав та не міг завдати. Вказує, що він дійсно 17.04.2020 р. знаходився та виконував службові обов`язки по АДРЕСА_1 , які полягали у відчиненні та зачиненні шлагбаума при в`їзді та виїзді з прибудинкової території будинку по АДРЕСА_1 . Зазначає, що він не є матеріально відповідальною особою і не підписував жодних документів щодо відповідальності за зберігання майна транспортних засобів, більш того в день події він вже здав свою зміну іншій особі, за яку жодних подій не було. Близько 10 години вечора йому зателефонували з поліції і попросили приїхати та дати пояснення, жодних претензій до нього від поліції чи потерпілого не було та немає та до його обов`язків не входило зберігання майна транспортних засобів на прибудинковій території будинку, оскільки він знаходився біля шлагбауму при в`їзді на прибудинкову територію, а не на цій території, де знаходились транспортні засоби мешканців будинку, тому вважає, що претензії відповідача та відшкодування збитків за його рахунок є незаконними та необґрунтованими, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем у судовому порядку зазначенийнаказ не оскаржувався, у строки визначені законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст. 116, 177 КЗпП України позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме за подання апеляційної скарги у розмірі 2522,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ "БІ Ай Ві Захист" заслуговують на увагу, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" про стягнення невиплаченої заробітної плати, оплату за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживаня: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ Ай Ві Захист" (; адреса: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 16) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2522,40 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» листопада 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
Є.М. Суханова