Дата документу 02.12.2021 Справа № 336/6932/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/6932/16Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Пр. № 22-ц/807/3154/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» (надалі Банк), до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-5), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором кредиту № 06Ж226-К від 03.11.2006 року у розмірі 200502,09 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року (т.с. 1 а.с. 108-111) позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» у цій справі задоволено.

У квітні 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення суду у цій справі (т.с. 1 а.с. 122-129).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2017 року (т.с. 1 а.с. 173-175) заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, заочне рішення від 13 березня 2017 року у цій справі скасовано.

У грудні 2017 року від позивача ПАТ «УКРСОЦБАНК» надійшла заява про уточнення позовних вимог (т.с. 2 а.с. 192-195), в якій останнє просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у валюті кредиту у розмірі 112496,28 грн., яка складається з: суми заборгованості за відсотками у сумі 27739,01 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 16745,73 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 20355,74 грн., розміру інфляційних втрат за кредитом у сумі 5650,65 грн., розміру інфляційних втрат за відсотками у сумі 4727,50 грн.

В автоматизованому порядку суддею Дацюк О.І. у цій справі замінено суддю Марко Я.Р. у зв`язку із тимчасовим переведенням судді ОСОБА_2 шляхом відрядження на роботу для здійснення правосуддя строком на один рік (т.с. 3 а.с. 112-113).

У жовтні 2019 року від представника правонаступника позивача АТ «УКРСОЦБАНК» у цій справі надійшла заява про заміну сторони її правонаступником (т.с. 3 а.с. 136-137), в якій останнє просило залучити до участі замість позивача АТ «УКРСОЦБАНК» його правонаступника АТ «Альфа-Банк» на підставі Передавального акту від 15.10.2019 року (т.с. 3 а.с. 150-154).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року (т.с. 3 а.с. 194-196) заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну позивача його правонаступником у цій справі задоволено, замінено ПАТ «УКРСОЦБАНК» його правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року (т.с. 3 а.с. 241-246) позов АТ «Альфа-Банк» у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач АТ «Альфа-Банк» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 4 а.с. 2-4) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та винести постанову, якою позов позивача у цій справі задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 4 а.с. 14).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито (т.с. 4 а.с. 21-22), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 4 а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 4 а.с. 28-32).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач у жовтні 2021 року перебувала у додатковій відпустці (т.с. 4 а.с. 34).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача АТ «Альфа-Банк» у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК та виходив із відсутності підстав для задоволення останнього.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що 03.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 06Ж226-К, за яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 15000 доларів США зі сплатою 13% річних.

Кінцевою датою погашення кредиту визначено 02.11.2021 року.

Відповідно до заяви про видачу готівки від 03.11.2006 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» 15000,00 доларів США. Зазначена заява не містить підпису отримувача ОСОБА_1 .

Додатковою угодою № 2 від 31.07.2009 року до договору кредиту внесені зміни, зокрема відсоткову ставку підвищено до 14% річних, змінено графік погашення кредиту.

Додатковою угодою № 3 від 27.01.2011 року до договору кредиту внесені зміни, зокрема встановлено, що залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди складає 12344 доларів США, залишок заборгованості за процентами 567,71 доларів США, змінено графік погашення кредиту.

Додатковою угодою № 4 від 28.09.2012 року змінено валюту кредиту та переведено 12344 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 3620,74 доларів США в гривню, що станом на день укладення додатковою угоди становить 130431,93 грн., зменшено процентну ставку до 9,9% річних, встановлений новий графік погашення кредиту.

Тією ж датою 28.09.2012 року договором про внесення змін до договору кредиту договір кредиту викладений в новій редакції, відповідно до якої кредитор надає позичальнику 15000 доларів США зі сплатою 14% річних та комісій в розмірі, визначених додатком № 1.

26.08.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_1 вимогу про сплату простроченої заборгованість в сумі 27870,58 грн.

15.04.2015 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором від 03.11.2006 року.

Листом від 20.05.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було сповіщено ОСОБА_1 про умови, за яких можлива реструктуризація заборгованості.

У довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 21.08.2017 року зазначені суми, сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, станом на 21.08.2017 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 213647,11 грн., з яких 123134,38 грн. заборгованість за кредитом, 48801,61 грн. заборгованість за відсотками, 15346,48 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 118289,48 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 8216,93 інфляційні втрати за кредитом, 6319,23 грн. інфляційні втрати за відсотками.

28.12.2017 року позивачем уточнені позовні вимоги шляхом їх зменшення до суми 112496,28 грн. (т.с. 2 а.с. 192-203), з яких 65016,66 грн. нараховані відсотки за період з 07.12.2013 року по 16.11.2016 року, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 16745,73 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 20355,74 грн., інфляційні втрати за кредитом в сумі 5650,65 грн. та інфляційні втрати за відсотками в сумі 4727,50 грн.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що виходячи з заявлених позивачем вимог, позивач мав довести суду, що між сторонами був укладений кредитний договір на певних конкретних умовах, що Банком було виконано зобов`язання з надання кредиту, а відповідачем у свою чергу допущені порушення зобов`язань за договором, виникла заборгованість, розмір якої також мав довести саме позивач.

Водночас, враховуючи, що суду першої інстанції позивачем були надані укладені однією і тією самою датою додаткова угода до договору, а також договір про внесення змін до договору від 03.11.2006 року шляхом викладення його в новій редакції, при цьому представник позивача не змогла пояснити суду першої інстанції послідовність укладення цих змін до первісного договору, що у свою чергу позбавляє суд можливості з`ясувати дійсні умови договору від 03.11.2006 року, які існували станом на 28.09.2012 року та після цього часу.

Також, суд першої інстанції погодився з доводами представника відповідача щодо недоведення позивачем суми заборгованості за договором, адже належного докладного розрахунку нарахувань за весь період дії договору позивачем надано не було.

Твердження представника позивача про те, що, укладаючи 28.09.2012 року додаткову угоду до договору ОСОБА_1 погодила і суму заборгованості за договором у 130431,93 гривні, на думку суду першої інстанції не є переконливими, адже тією ж датою між сторонами був укладений договір, яким первісний договір був викладений в новій редакції із зазначенням кредиту у доларах США у розмірі 15000 доларів США.

При цьому в подальшому позивачем змінено позовні вимоги, вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту взагалі виключено, тож не виявляється можливим зрозуміти на яку тоді суму позивачем нараховані відсотки та інфляційні втрати за договором.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру заборгованості за кредитним договором, а також і не надано доказів актуальних умов договору станом на день звернення до суду із позовом, що є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом першої інстанції не знайдено підстав для задоволення позову, суд першої інстанції не оцінював і заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає не відповідає.

У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 06Ж226-К із додатками та доповненнями до останнього (т.с. 1 а.с. 24-65).

За умовами п. 1.1 вищезазначеного кредитного договору, кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 15000,00 доларів США, зі сплатою 13,0 % річних. Відповідно до п. 1.1.2 вищезазначеного кредитного договору сторонами було погоджено кінцевим строком для погашення кредиту до 02.11.2021р.

03 листопада 2006 року, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між Банком та відповідачем було укладено іпотечний договір № 06Ж226-І, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,16 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю (т.с. 1 а.с. 66-74).

Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору відповідач повинна була погасити кредитору в повному обсязі у встановлені строки, сплачувати проценти та комісії, неустойку (пеню, штраф).

28 вересня 2012 року між кредитором та позичальником було укладено додаткову угоду до вищезазначеного кредитного договору, за умовами якої сторони прийшли до взаємної згоди щодо зміни валюти кредиту та переведення наявної заборгованості 12344,00 доларів США, разом із нарахованими процентами в сумі 3620,74 доларів США в гривню за курсом 8,17 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору загалом становить 130431,93 грн., та із встановленням кінцевого погашення кредиту до 02.11.2021 року (включно); згідно із п. 1.3 в результаті здійснення рефінансування заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів) з дати укладення цього договору заборгованість за кредитом складає 130431,93 грн., а заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими на дату укладення цього договору вважається погашеною (т.с. 1 а.с. 40-41).

У зв`язку з включенням Банку до групи Unicredit Bank та переходом на нове програмне обслуговування та виключно з метою відображення кредиту в облікових регістрах було підписано договір про внесення змін 28.09.2012 року, який фактично відображав первісні умови кредитування (т.с. 1 а.с. 45-58).

У подальшому за заявою позичальника у 2012 році (т.с. 1 а.с. 235) 28 вересня 2012 року між кредитором та позичальником було укладено додаткову угоду до вищезазначеного кредитного договору, за умовами якої сторони ПРИЙШЛИ до взаємної згоди щодо зміни валюти кредиту та переведення наявної заборгованості у гривню 130431,93 грн. та із встановленим кінцевого погашення кредиту до 02.11.2021 року (включно).

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що відповідач до Банку з заявами про відмову від укладання кредитного договору та неотримання кредитних коштів на протязі 14 днів, з заявами про неотримання кредитних коштів не зверталась.

Навпаки, внаслідок несвоєчасного виконання умов кредитного договору відповідач зверталась до Банку з заявами про реструктуризацію кредитної заборгованості (т.с. 1 а.с. 235), наслідком чого стало укладання вищезазначених додаткових угод з Банком у 2012 році.

В силу вимог ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідач не надала суду у цій справі належних, допустимих доказів (рішення суду) про визнання вищезазначеного кредитного договору з Банком з урахуванням змін та доповнень недійсним чи частково недійсним. Також, відповідач зустрічного позову про це у цій справі не заявляла.

За таких обставин, суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності вищезазначеного кредитного договору відповідача із Банком з урахуванням змін та доповнень до останнього.

Як вбачається з розрахунку заборгованості Банку (т.с. 1 а.с. 7), наданого до позову Банку, останній платіж за кредитним договором було відповідачем здійснено 07.12.2012 року в сумі - 1185,74 грн. (т.с. 1 а.с. 7) за тілом кредиту, а за відсотками 07.10.2013 року в сумі 882,03 грн. (т.с. 1 а.с. 9), а позов Банком подано до суду у цій справі поштою у листопаді 2016 року (конверт з відміткою поштового відділення т.с. 1 а.с. 97-98).

Також, апеляційним судом встановлено, що 08.04.2015 року ОСОБА_1 зверталась до Банку з заявою про реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором (т.с. 1 а.с. 232).

Відповідно до тексту якої остання погодила факт укладання кредитного договору, та внесення змін до нього, та звернулася з заявою до Банку з проханням провести реструктуризацію існуючої заборгованості.

До матеріалів цієї справи Банком надавався розрахунок заборгованості за кредитом (т.с. 1 а.с. 7-21, т.с. 2 а.с. 196-201), в якому відображено щомісячні платежі за договором, в тому числі й після зміни валюти кредитування.

Мають місце численні сплати відповідача на користь кредитора за вищезазначеним договором (т.с. 1 а.с. 7-10), заяви відповідача про проведення реструктуризації в 2015 році (т.с. 1 а.с. 232, 235), в яких фактично остання визнавала розмір заборгованості, тому помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі у цій частині про недоведеність позивачем розміру останньої.

Зазначені сплати відповідача, у тому числі 28.09.2012 року (т.с. 1 а.с. 163) та остання 07.10.2013 року, а також заяви відповідача про реструктуризацію боргу у тому числі остання від 28 вересня 2012 року (т.с. 1 а.с. 235) та від 08.04.2015 року (т.с. 1 а.с. 232), також є обставинами, що свідчать про переривання перебігу позовної давності в силу вимог ст. 264 ЦК України, у тому числі останній раз 08.04.2015 року. Після кожного переривання перебіг загального (трирічного) позовної давності починається заново.

Строк виконання основного зобов`язання сторонами був визначений умовами кредитного договору із змінами та доповненнями до 02.11.2021 року (т.с. 1 а.с. 46).

Однак, згідно із пунктом 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8. (сплата процентів), 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 07 жовтня 2013 року (т.с. 1 а.с. 7), а тому за визначенням пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 07 грудня 2013 року (на чому у тому числі наполягав Банк у своїй апеляційній скарзі у цій справі (т.с. 4 а.с. 4).

Однак, у грудні 2017 року Банк уточнив свої вимоги у цій справі (т.с. 2 а.с. 192-195) та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 16.11.2016 року у розмірі 112496,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 00,00 грн., заборгованості за відсотками - 27739,01 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16745,73 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 20355,74 грн., інфляційних втрат за кредитом у сумі - 5650,65 грн. інфляційних втрат за відсотками - 4727,50 грн.

При цьому, апеляційним судом встановлено арифметичну помилку Банку у цьому розрахунку в частині зазначення загальної суми заборгованості, а саме: зазначено неправильно 112496,28 грн. замість правильного 75218,63 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом 00,00 грн. + заборгованість за відсотками - 27739,01 грн. + пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 16745,73 грн. + пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 20355,74 грн. + інфляційні втрати за кредитом у сумі - 5650,65 грн. + інфляційні втрати за відсотками - 4727,50 грн.).

Хоча Банк вже не мав права нараховувати відповідачу у цій справі відсотки та пені після зміни строку виконання основного зобов`язання на 07.12.2013 року, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

В силу вимог ст. 13 ч.1, ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в межах позовних вимог, які були предметом розгляду справи у суді першої інстанції.

Звідси, Банк має право у цій справі лише на стягнення з відповідача відсотків та пені за вищезазначеним кредитним договором із відповідачем, які мали місце станом на 07.12.2013 року.

Згідно із розрахунком Банку, доданим до уточнених позовних вимог Банку, останні станом на 07.12.2013 року складали (т.с. 2 а.с. 196-197): відсотки, нараховані на строкову заборгованість 82,21 грн., відсотки на прострочену заборгованість 6,72 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 00,00 грн., оскільки розрахунок пені починається лише з 17.11.2015 року, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 00,00 грн., оскільки розрахунок пені починається лише з 17.11.2015 року.

Враховуючи звернення Банку із вищезазначеним позовом до суду у цій справі у листопаді 2016 року (т.с. 1 а.с.2), в апеляційного суду відсутні підстави для застосування позовної давності у цій справі за складовою заборгованості у вигляді вищезазначених відсотків, нарахованих Банком станом на 07.12.2013 року, за заявою відповідача у суді першої інстанції (т.с. 1 а.с. 126-127).

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали цієї справи не містять доказів спростування наданого позивачем вищезазначеного розрахунку заборгованості відповідача у цій справі з урахуванням вищезазначеної арифметичної помилки Банку в частині загальної суми заборгованості (в межах позовних вимог Банку), встановленої апеляційним судом, та первісних бухгалтерських документів, наданих Банком у цій справі з моменту укладення договору до серпня 2017 року (т.с. 2 а.с. 56-100), відповідач у цій справі свого контррозрахунку заборгованості суду не надавав.

Висновком експерта не можна спростовувати фактичні обставини цієї справи, які має встановлювати і встановлює безпосередньо самостійно суд у цій справі на підставі належних, допустимих письмових доказів сторін на виконання вимог ст. 264 ЦПК України.

У випадку невиконання грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена положеннями ст. 625 цього Кодексу.

Нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Оскільки, сторонами за кредитним договором у 2012 році при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах було змінено валюту кредитування з доларів США на гривні України, Банк мав право на нарахування відповідачу та стягнення з відповідача у цій справі інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України.

Інфляційні втрати носять компенсаційний характер, не є неустойкою (пенею), а тому на стягнення інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України також розповсюджуються вимоги загального (трирічного) строку позовної давності, який Банком у цій справі при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи не пропущений.

Банк у цій справі з урахуванням уточнених позовних вимог Банку просив стягнути з відповідача на свою користь лише інфляційні втрати (т.с. 2 а.с. 195), про стягнення 3% річних в порядку ст. 265 ЦК України позовних вимог у цій справі Банк не заявляв.

Хоча, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи Банк би мав право просити стягнути з відповідача інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України, починаючи після 07.12.2013 року (дати настання строку для погашення всіх сум за кредитним договором) і по станом на 16.11.2016 року (в межах позовних вимог).

Проте, Банк у цій справі просив стягнути з відповідача інфляційні втрати лише за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року на загальну суму 10378,15 грн. (розрахунок: інфляційні втрати за кредитом у сумі 5650,65 грн. + інфляційні втрати за відсотками у сумі 4727,50 грн.) (т.с. 2 а.с. 200).

Враховуючи, що тіло кредиту 37365,32 грн. та відсотки 88,93 грн. (розрахунок станом на 07.12.2013 року: на строкову заборгованість 82,21 грн. + на прострочену заборгованість 6,72 грн.), на які нараховані інфляційні втрати відображено в розрахунку Банку заборгованості відповідача (т.с. 2 а.с. 196-201, останній відповідачем у цій справі належними, допустимими доказами з боку відповідача не спростовані, тому суд апеляційної інстанції має право їх приймати у цій справі та здійснити:

- свій розрахунок інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України на відсотки з урахуванням іншої суми заборгованості останніх, встановлених апеляційним судом, 88,93 грн., розрахунок: 88,93 грн. * сукупний індекс інфляції за вказаний період 111,58/100 = 99,23 грн. 88,93 грн. = 10,30 грн.

- і погоджується із розрахунком Банку щодо інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України на кредит - 5650,65 грн. (т.с. 2 а.с. 200).

Відповідачем ОСОБА_1 та представником останньої не було надано суду у матеріали цієї справи доказів того, що вищезазначена встановлена апеляційним судом заборгованість перед Банком за вищезазначеним договором сторін погашена станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч.ч.2,3 ЦПК України у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача АТ «Альфа-Банк» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» у цій справі слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким позов АТ «Альфа-Банк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5749,88 грн., яка складається із: заборгованості за відсотками станом на 07.12.2013 року у розмірі 88,93 грн., інфляційних втрат за кредитом за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року у розмірі 5650,65 грн., інфляційних втрат за відсотками за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року 10,30 грн., в іншій частині позовних вимог Банку у цій справі слід відмовити за їх необґрунтованістю.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги та позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, з відповідача ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю 3 (третьої) групи безстроково (т.с. 1 а.с. 114) на користь позивача АТ «Альфа-Банк» слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку у вигляді судового збору у розмірі 283,10 грн. (розрахунок: 3007,53 грн. судовий збір за подачу позову (т.с. 1 а.с. 6) + 2531,17 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги (т.с. 4 а.с. 19) =5538,70 грн. * сума задоволених позовних вимог 5749,88 грн./сума заявлених позовних вимог 112496,28 грн.(т.с. 2 а.с. 195).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ) заборгованість за кредитним договором 5749,88 грн., яка складається із: заборгованості за відсотками станом на 07.12.2013 року у розмірі 88,93 грн., інфляційних втрат за кредитом за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року у розмірі 5650,65 грн., інфляційних втрат за відсотками за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року у розмірі 10,30 грн.

В іншій частині позовних вимог Банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 283,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.12.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.