Справа № 504/82/20
Провадження №2/523/1970/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними дії по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі-продажу, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому позивач просив:

- Визнати незаконними дії ОСОБА_2 по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі продажу № Р5006 від 13.11.2007 року укладеним між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ;

- Визнати незаконними дії ОСОБА_2 по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року котрий посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №5003. укладеним між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ;

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 000 гривень.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ним з відповідачем 13.11.2007 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки.

В подальшому позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд на підставі ч.2 ст.651 ЦК України внести зміни до зазначених договорів, додавши пункт: «Кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності».

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.01.2019 року по справі №523/18227/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про внесення змін до договору, у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року вищезазначене рішення суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Отже, апеляційна інстанція встановила, що позовна давність по вищезазначених договорах відсутня.

Продавець ОСОБА_2 відмовляється підтримувати ОСОБА_1 в судових справах з Одеською міською радою посилаючись на те, що строк позовної давності минув, хоч як видно з вище наведеного апеляційною інстанцією встановлено, що строк позовної давності не минув, а відмова відповідача завдає позивачу моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті судових спорів з ОМР, та підриву ділової репутації позивача, в яких ОМР хоче позбавити позивача права власності по вищезазначеним договорам.

До негативних наслідків позивач відносить нервовий стрес, який він переживає від судових процесів лише за те, що придбав у відповідача нерухомість. Також наявний підрив ділової репутації позивача через його статус відповідача у судових процесах з ОМР.

Також до негативних наслідків позивач відносить витрати на паливо, яке потрібно для поїздок до м.Одеси для участі в судових засіданнях.

Відзиву відповідач не надала.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та заявив про наявність постанови Одеського апеляційного суду від 05.12.2019 року яким ухвалено нове рішення та у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Судом встановлено:

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частках, купили земельну ділянку площею 0,0985 га, що розташована АДРЕСА_1 (а.с.25).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3185215 від 29.12.2014 року, власниками нежитлової будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на час складання витягу, були ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частках (а.с.27).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру №НВ-014 від 19.06.2014 року власниками земельної ділянки що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на час складання витягу, були ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частках (а.с.29).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст.12 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч. ч. 2 - 5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. ч. 2 - 5 ст. 13 ЦК України.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Суд встановив, що предметом позову є спонукання відповідача на вчинення ним дій, щодо захисту прав позивача у його правовідносинах з іншими особами.

Також, позивач не надав суду доказів наявності у відповідача цивільного обов`язку щодо дій по захисту прав позивача у його відносинах з іншими особами.

Враховуючи вищенаведені норми ЦК України, суд встановив, що відповідач не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї, а тому спонукання відповідача до підтримання позивача в його судових спорах з Одеською міською радою є порушенням права відповідача на вільний вибір дій.

Отже, суд застосовує положення ч.3 ст.16 ЦК України та відмовляє в позовних вимогах щодо визнання дій неправомірними.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди:

Загальні засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в ст.23 ЦК України, яка встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (як майнової, так і моральної) є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Позивачем не надано суду жодного доказу дії чи бездіяльності відповідача, що підтверджують наявність між сторонами правовідносин щодо участі відповідача у захисті прав позивача, а тому і відсутнє правопорушення наслідком якого є стягнення моральної шкоди.

Отже, в позовних вимогах про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Судові витрати відносяться за рахунок держави, так як позивач є інвалідом 2-ї групи (а.с.12).

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними дії по факту застосування строків позовної давності по договору купівлі-продажу, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.01.2021 року.

Суддя