ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Харків

справа № 640/19220/13-ц

провадження № 22-ц/818/307/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , Камінської Марини Ігорівни, яка діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене о 12 годині 9 хвилин 25 жовтня 2017 року у складі судді Сенаторова В. М.,

УСТАНОВИВ:

П`ятого листопада 2013 року Катріченко Володимир Олександрович, діючи в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ), звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 213 053,05 грн, з яких: 124 222,16 доларів США заборгованості по тілу кредиту, що за офіційним курсом Національного Банку України (надалі НБУ) станом на 01 жовтня 2013 року (7,993 грн за 1 долар США) склало 992 907,72 грн; 50 730,28 доларів США заборгованості по нарахованих та не сплачених відсотках, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року склало 405 487,13 грн; 4 814 658,20 грн пені за несвоєчасне повернення суми кредиту (т.1 а.с. 2-3).

В обґрунтування позову посилався на те, що 03 квітня 2008 року закрите акціонерне товариство (надалі ЗАТ) «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство (надалі ПАТ) «ОТП Банк», уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № ML-702/818/2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 130 000 доларів США строком до 03 квітня 2023 року. Третього квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №SR-702/818/2008.

20 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким до ТОВ перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № ML-702/818/2008.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, зокрема, не виконував графік платежів, порушив порядок та строки сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість, яку ТОВ просило стягнути в дійсній позовній заяві.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2017 року позов ТОВ задоволений: стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ 6 213 053 грн 5 коп. заборгованості за кредитним договором № ML-702/818/2008 від 03 квітня 2008 року та 3441 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходив із того, що в порушення умов кредитного договору та договору поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ відмовити. Посилався на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Зазначив, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують законне право вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Наданий ТОВ витяг з додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року не може бути належним доказом, оскільки не засвідчений належним чином. Суд не досліджував зазначений додаток № 1 та акт приймання передачі кредитних документів, не врахував відсутності первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу готівки та валютно-меморіальний ордер. Стягнутий із відповідачів розмір пені є значно більшим за основну суму боргу та відсотки, тому підлягає зменшенню. Судом безпідставно не застосовані загальні та спеціальні строки позовної давності. Останній платіж за кредитним договором вчинявся боржником 10 червня 2010 року, отже, прострочення відбулося з 10 липня 2010 року. Досудової вимоги банку від 15.05.2013 відповідачі не отримували, тому пред`явлення позову є передчасним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , діючи в інтересах ТОВ, просила рішення суду змінити, задовольнити позов ТОВ з урахування уточненої позовної заяви. Посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначила, що суд не врахував уточнену позовну заяву, у якій викладені нові позовні вимоги, а саме, ставилося питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та зміну розміру заборгованості. Представник відповідачів був присутній у судовому засіданні, проти уточнення ТОВ позовних вимог не заперечував.

У відзиві ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Посилалася на те, що за укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ 20.07.2011 договором купівлі-продажу кредитного портфеля товариству було відступлене право грошової вимоги до ОСОБА_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2018 у справі № 752/14774/17 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні частково недійсним зазначеного вище договору купівлі-продажу кредитного портфеля. До того ж предметом розгляду справи № 640/3422/16-ц за позовом ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою були право та строки звернення ТОВ до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-702/818/2008 від 03.04.2008. І судом було установлено, що ТОВ строк звернення до суду із вимогами до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не спростував. ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростував, пеня нарахована за період з 01.10.2012 по 01.10.2013, тому підстави для зменшення її розміру відсутні.

ОСОБА_1 у відзиві також заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника ТОВ. Посилався на те, що при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості ТОВ пропустило трирічний строк позовної давності, звернення стягнення на передану ОСОБА_2 в іпотеку квартиру призведе до порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поєднання в одному позові вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не допустиме.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року змінено, зменшено розмір пені, стягнутої солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ з 4 814 658,2 грн до 2 000 000 грн, та загальну суму стягнення з 6 213 053,05 грн до 3 398 394,85 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ТОВ, суд виходив із того, що уточнені позовні заяви товариства до провадження судом не приймались, вимоги, викладені в них, не були предметом розгляду суду першої інстанції. Частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд виходив із того, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тому підлягає зменшенню з 4 814 658,2 грн до 2 000 000 грн (т.2 а.с. 223-226).

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року частково задоволені апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ТОВ: скасована постанова Апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд виходив із того, що чинний на час розгляду справи в суді першої інстанції Цивільний процесуальний кодекс України (надалі ЦПК України) не передбачав можливості збільшення чи зменшення позовних вимог під час судових дебатів. Двадцять п`ятого жовтня 2015 року суд першої інстанції ухвалив рішення про перехід до судових дебатів,тому підстави для прийняття уточненої позовної заяви, у якій ТОВ зменшив розмір позовних вимог і змінив предмет позову, доповнивши його новими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в суду були відсутні. Стягуючи з відповідачів заборгованість у гривнях суд не дослідив належним чином наявні докази у справі, не звернув уваги на те, що банк надав ОСОБА_1 кредит у іноземній валюті. Суди при встановленні розміру заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя, дійшли правильного висновку, що позовна давність щодо вимоги про дострокове повернення кредиту не була пропущена, оскільки вимогу направлено 15 травня 2013 року, а позивач звернувся з позовом 05 листопада 2013 року. Однак встановивши, що останній платіж ОСОБА_1 був вчинений 10 червня 2010 року, а ТОВ звернувся в суд із позовом 05 листопада 2013 року, суди дійшли передчасного висновку про повне задоволення позовних вимог у частині солідарного стягнення з позичальника та поручителя заборгованості по тілу кредиту та процентах, адже не врахували, що з моменту виникнення простроченої заборгованості до звернення із позовом у суд минуло більше трьох років, тому з часу несплати кожного з платежів потрібно обраховувати позовну давність для пред`явлення вимог до боржника та встановлений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя. Окрім цього, суди першої та апеляційної інстанцій стягнули заборгованість по кредитному договору станом на 01 жовтня 2013 року, хоча вимога про дострокове повернення кредиту була направлена 15 травня 2013 року.

27 січня 2021 року на електронну адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , у якому представник просить відкласти розгляд справи, призначений на 28 січня 2021 року, у зв`язку з установленням на території України карантину постановою № 211 від 11.03.2020 Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19». Клопотання також обґрунтоване тим, що у зв`язку із запровадженням у країні карантину, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19 він не має змоги з`явитися у призначене судове засідання.

Судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на таке.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731 - ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Згідно з указаним Законом пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Процесуальні строки, продовжені пунктом 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540 - IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20 - денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У заяві від 027.01.21 ОСОБА_3 , не посилається на існування обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, що не дали можливості брати йому участь у судовому засіданні 28.01.2021. У клопотанні також не міститься виклад причин неможливості його участі у судовому засіданні та неможливості подання ним будь-яких доказів чи пояснень письмово задля дотримання карантинних заходів.

При цьому судова колегія враховує, що карантин продовжено до 28 лютого року, але будь-яких нормативних актів, які надають суду право протягом дії карантину не розглядати справи, не існує.

Частина четверта ст. 212 ЦПК України установила, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України. ОСОБА_3 не був позбавлений можливості заявити клопотання та приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте зазначеним правом не скористався.

Тому колегія суддів ухвалила відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг і відзивів на них в межах вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги представників ТОВ і Бондаренка В.В. підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 3 квітня 2008 року ОСОБА_1 уклав із ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір № МL-702/0818/2008 (надалі Договір кредиту), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 130 000 доларів США зі строком повернення до 03 квітня 2023 року та сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі (т.1 а.с. 4-8).

Сторони визначили, що погашення заборгованості по тілу кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів. Зазначене сторонами справи та їх представниками не заперечується.

З метою належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором кредиту 03 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № SR - 702/818/2008 (надалі Договір поруки), відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором кредиту (т.1 а.с. 9).

03.11.2009 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 3 до Договору кредиту, який змінив визначені договором відсоткові ставки та певні положення договору, не змінивши щомісячний порядок сплати коштів за тілом кредиту та процентами (т.1 а.с. 95-96).

20 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ право вимоги за Договором кредиту (т.1 а.с. 14-21).

Двадцятого липня 2011 року ТОВ уклало з ПАТ «ОТП Банк» нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги (т.1 а.с. 22-24).

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_1 , стосовно того, що ТОВ не довело своє право пред`являти вимоги по поверненню кредитних коштів до боржника і поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 уже звертався до ТОВ із позовом про визнання частково недійсними договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року та договору про відступлення права вимоги, посвідченого 20 липня 2011 року ПН ДМНО Бондар І.М. за реєстровим № 5127, в частині відступлення прав вимоги за Договором кредиту і Договором іпотеки. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі № 752/14774/17, що набрало законної сили, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог (т.2 а.с. 193-201).

При розгляді дійсної цивільної справи № 640/19220/13-ц суд не може виходити із недоведеності укладення зазначених договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги лише на підставі того, що надані ТОВ копії договорів та витягів із додатків не засвідчені належним чином, чим представник ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Судовим рішенням у цивільній справі № 752/14774/17 було встановлено укладення зазначених договір та їх відповідність вимогам законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року, у справі № 640/3422/16 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ, ОСОБА_1 про визнання Договору поруки припиненим, встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 по кредитному договору був здійснений 10 червня 2010 року, досудова вимога боржнику та поручителю була направлена 15 травня 2013 року (т.2 а.с. 185-192).

Направлення ОСОБА_2 досудової вимоги № 200020515 від 13.05.2013 п`ятнадцятого травня 2013 року підтверджується і копією зазначеної вимоги з відбитком поштового відділення про приймання листа (т.2 а.с. 47-48).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 526 та частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною 1 якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (ця правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 висловила правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як убачається із матеріалів справи та не спростовано сторонами, обов`язок повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за їх користування ОСОБА_1 припинив 10.06.2010, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Строком кредитування ОСОБА_1 за Договором кредиту є 03.04.2008-03.04.2023. Пред`явивши досудову вимогу ОСОБА_2 15.05.2013 як це передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, ТОВ змінило строк виконання основного зобов`язання. Отже, після 15.05.2013 ТОВ не мало право нараховувати проценти за Договором кредиту та пеню.

ОСОБА_2 відповідно до п. 1.2 Договору поруки виступила за Договором кредиту як солідарний боржник. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст. 544 ЦК України), направивши поручителю за Договором кредиту вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та процентів в повному обсязі, ТОВ змінило строк виконання основного зобов`язання і для боржника ОСОБА_1 .

З тексту направленої ОСОБА_2 досудової вимоги вбачається, що станом на 13.05.2013 боргові зобов`язання ОСОБА_1 в повному обсязі перед банком складали 124 222 доларів США 16 центів залишку заборгованості за кредитом і 43 042 долари США 38 центів відсотків (т.2 а.с. 47).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦПК України).

Пунктом 2.1 Договору поруки визначено, що порукою забезпечене виконання повернення основної суми кредиту, наданої боржнику, відсотків та пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. За порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені згідно Договору кредиту строки, боржник зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1 відсотка від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Договору кредиту.

15.03.2016 ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (т.1 а.с. 137-139).

Оскільки позов пред`явлений ТОВ 05.11.2013 (т.1 а.с. 2-3), останній платіж за Договором кредиту вчинений боржником 10.06.2010, що не заперечується сторонами, вимога про дострокове повернення кредитних коштів і процентів направлена 15.05.2013 і з цього часу припинилося нарахування процентів і пені за Договором кредиту, представником відповідачів заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності, заборгованість за тілом кредиту та процентами може бути стягнута за період з 05.11.2010 по 15.05.2013, пеня за період з 05.11.2012 по 15.05.2013.

Згідно з наданим ТОВ розрахунком заборгованості за Договором кредиту (т.1 а.с. 142) за вказані у попередньому абзаці періоди заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складе 108 333 долари США 10 центів, за процентами 43 258 доларів США 94 центи, 311 506 доларів США 35 центів пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує розмір основної заборгованості, тому підлягає зменшенню.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Оскільки визначений судом розмір неустойки більше ніж удвічі перевищує розмір заборгованості, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 і вважає, що розмір неустойки слід зменшити до 151 592 доларів США 4 центів.

Враховуючи викладене вище з ОСОБА_1 на користь ТОВ підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту в розмірі 303 184 долари США 8 центів, з яких заборгованість за тілом кредиту - 108 333 долари США 10 центів, за процентами 43 258 доларів США 94 центи, за пеню - 151 592 доларів США 4 центів.

Разом з тим, ТОВ звернулося до суду з позовом для стягнення заборгованості не лише з боржника ОСОБА_1 , а й з поручителя ОСОБА_2 .

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертої статті 559 ЦК України, у редакції чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

ТОВ пред`явило дійсний позов до ОСОБА_2 як солідарного з ОСОБА_1 боржника за Договором кредиту 05.11.2013 (т.1 а.с. 2-3). ОСОБА_1 був зобов`язаний повертати кредит та сплачувати проценти щомісячними платежами, тобто у кредитора право звертатися до боржника і поручителя з вимогою повернення позичених коштів виникало кожного наступного місяця після чергової несплати періодичних платежів. ТОВ звернулося з позовною вимогою до ОСОБА_2 лише 05.11.2013, тому заборгованість за тілом кредиту та процентами може бути стягнута з неї лише за попередні 6 місяців до подачі позову, тобто з 05.05.2013 по 05.11.2013. Враховуючи направлення 15.05.2013 ОСОБА_2 досудової вимоги, зміну цим повідомленням строку виконання основного зобов`язання з 03.04.2023 на 15.06.2013, прострочені проценти за користування кредитними коштами можуть бути стягнуті лише за період з 05.05.2013 по 15.05.2013.

Виходячи з наданого ТОВ розрахунку процентів (т.2 а.с. 142), за цей період проценти за користування позикою складуть 541 долар США 40 центів (9366 доларів США 25 центів / 173 дні * 10 днів періоду).

Щодо заборгованості за тілом кредиту, то на час направлення поручителю досудової вимоги заборгованість за тілом кредиту складалася із простроченої заборгованості та поточної. Станом на час направлення ОСОБА_2 вимоги 15.05.2015 поточна заборгованість за тілом кредиту складала 86 666 доларів США 20 центів, прострочена заборгованість в межах шести місяців до пред`явлення позову і до направлення досудової вимоги 1 444 доларів США 46 центів (червень і травень 2013 року). Пеня за період з 05.05.2013 по 15.05.2013 складатиме 18 356 доларів США 33 центи.

Тобто, з ОСОБА_2 на користь ТОВ як солідарного боржника за Договором кредиту стягненню підлягає 88 110 доларів США 66 центів заборгованості за тілом кредиту та 541 долар США 40 центів заборгованості за процентами, 18356 доларів США 33 центи пені.

Отже, за результатом розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 колегія суддів уважає, що позов ТОВ до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. Солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту в розмірі 107 008 доларів США 39 центів, з яких 88 110 доларів США 66 центів - заборгованість за тілом кредиту, 541 долар США 40 центів - проценти за користування кредитними коштами, 18 356 доларів США 33 центи - пеня. З ОСОБА_1 на користь ТОВ стягненню підлягає 20 222 долари США 44 центи заборгованості за тілом кредиту, 42 717 доларів США 54 центи процентів за користування кредитом, 133 236 доларів США 7 центів пені, а всього 196 176 доларів США 68 центів заборгованості за Договором кредиту.

Зазначене застосування правових норм відповідає позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 2-1154/10 (провадження № 61-5519св19), яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом.

При цьому, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість у доларах США, оскільки кредитні кошти надавалися у доларах США і відповідно до наданого розрахунку повертатися мають також у доларах США.

Доводам апеляційної скарги представника ТОВ стосовно не врахування судом першої інстанції уточнених позовних заяв товариства вже надавалася оцінка Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року (т.3 а.с. 73-77) та зазначені доводи визнані безпідставними. Тому Харківський апеляційний суд під час нового розгляду справи цим доводам оцінку не надає.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цілому з ухваленням нового судового рішення, визначений у рішенні суду від 25.10.2017 розподіл судових витрат підлягає зміні.

Позов ТОВ визнаний Харківським апеляційним судом обґрунтованим на 39%, при подачі позову ТОВ сплатило суду 3441 грн (т.1 а.с. 1), тому з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ належить стягнути по 671 грн судового збору (3441*0,39/2).

Оскільки в суді апеляційної інстанції доводи ТОВ не стали підставою для зміни розміру заборгованості, сплачений ТОВ судовий збір при подачі апеляційної скарги стягненню з відповідачів не підлягає.

При подачі касаційної скарги ТОВ сплатило 6882 грн (т.3 а.с. 31), доводи касаційної скарги ТОВ визнані Верховним Судом частково обґрунтованими, тому з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягненню підлягає по 1720 грн 50 коп. (6882/2/2) судового збору. Всього, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ підлягає стягненню по 2 391 грн 5 коп. судового збору.

ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив 3785 грн. 10 коп. (т.2 а.с. 144), при подачі касаційної скарги - 6890 грн (т.3 а.с.1), апеляційна скарга визнана судом обґрунтованою на 61 %, тому з ТОВ на його користь підлягає стягненню 6 511 грн 81 коп. ((3785,1+6890)*0,61) .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , Камінської Марини Ігорівни, яка діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-702/818/2008 від 3 квітня 2008 року у розмірі 107 008 (сто сім тисяч вісім) доларів США 39 (тридцять дев`ять) центів, з яких 88 110 (вісімдесят вісім тисяч сто десять) доларів США 66 (шістдесят шість) центів - заборгованість за тілом кредиту, 541 (п`ятсот сорок один) долар США 40 (сорок) центів - проценти за користування кредитними коштами, 18 356 (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят шість) доларів США 33 (тридцять три) центи пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-702/818/2008 від 3 квітня 2008 року у розмірі 20 222 (двадцять тисяч двісті двадцять два) долари США 44 (сорок чотири) центи заборгованості за тілом кредиту, 42 717 (сорок дві тисячі сімсот сімнадцять) доларів США 54 (п`ятдесят чотири) центи процентів за користування кредитом, 133 236 (сто тридцять три тисячі двісті тридцять шість) доларів США 7 (сім) центів пені, а всього 196 176 (сто дев`яносто шість тисяч сто сімдесят шість) доларів США 68 (шістдесят вісім) центів.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» по 2 391 (дві тисячі триста дев`яносто одній) гривні 5 (п`ять) копійок судового збору з кожного.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 6 511 (шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук