ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3930/15-ц

Головуючий у першій інстанції Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1536/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2021 року (місце ухвалення м. Ніжин, дата складання повного судового рішення 08.10.2021) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця щодо зняття арешту з банківських рахунків для зарахування заробітної плати та пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. щодо зняття арешту з банківських рахунків для зарахування заробітної плати та пенсії. В обґрунтування скарги посилався на те, що у провадженні приватного виконавця Приходька Ю.М. перебуває виконавче провадження ВП №63822527 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ніжинським міськрайонним судом від 26.08.2020.

Вказує, що 04.12.2020 приватним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на його грошові кошти, що містяться на його рахунках, в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження на суму 107 145,55 грн.

Також скаржник зазначає, що з моменту винесення постанови про арешт його рахунків, він не може використовувати банківські рахунки, відкриті в банках АТ «Альфа-Банк» та АТ «Перший український міжнародний банк», та не може отримувати заробітну плату та пенсію, що позбавляє його засобів існування.

21.07.2021 він направив приватному виконавцю лист, в якому повідомив, що рахунки, на які накладено арешт, передбачені для виплати заробітної плати та пенсії, тобто є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається та просив зняти арешт з цих банківських рахунків. Проте, приватним виконавцем не було враховано його повідомлення та не знято арешт з його банківських рахунків.

Скаржник вважає, що рішення приватного виконавця є незаконним та порушує його права, а тому у скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. щодо зняття арешту з банківських рахунків для зарахування заробітної плати та пенсії та зобав`язати приватного виконавця скасувати арешт з банківських рахунків для зарахування заробітної плати та пенсії.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 07.10.2021 в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця щодо зняття арешту з банківських рахунків для зарахування заробітної плати та пенсії, відмовлено.

В обґрунтування ухвали суд послався на те, що надані довідки з АТ «Альфа-Банк» та АТ «ПУМБ» не містять підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення та дії державного виконавця інформації від Банку щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника до приватного виконавця не надходило, отже приватний виконавець на момент звернення скаржника до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунків. Враховуючи правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19, а також постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц та від 24.02.2021 у справі № 756/1927/15-ц, від 02.08.2021 у справі № 711/841/14-ц, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 07.10.2021, та задовольнити його скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права.

У скарзі заявник посилається, що відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції посилався лише на загальні засади виконання судового рішення.

Вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено його права, передбачені ст. 43 Конституції України та ст. 97, 115, 128 КЗпП України, ст. 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці».

Як вказує заявник, що прийняті Верховним Судом правові позиції змінюються, проте законодавство в цих відносинах не змінюється, а тому правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яку взяв до уваги суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, необхідно застосовувати з урахуванням конкретної судової справи. Наголошує, що суд першої інстанції повинен розмежовувати при ухваленні рішення нормативно-правові акти, прийняті законодавчою та виконавчою гілками влади, та правові позиції Верховного Суду.

Тому вважає, що накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати та пенсії унеможливлює виконання судового рішення приватним виконавцем щодо примусового стягнення на підставі судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі за його скаргою на дії приватного виконавця щодо зняття арешту з рахунку та зобов`язати вчинити певні дії. Посилається, що у зв`язку з прийняттям Банком постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2020, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або до інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Також наголошує, що рахунок, відкритий боржником у АТ «Альфа-Банк», використовується для зарахування заробітної плати та на який можуть бути зараховані і інші кошти. А рахунок у АТ «ПУМБ» був відкритий боржником після відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт коштів і рахунків. Тому вважає, що боржником не надано доказів на підтвердження того, що банківські рахунки мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом і Банком не було повідомлено виконавця про цільове призначення рахунку та постанову про арешт котів боржника повернуто не було.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, проте в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явились.

ОСОБА_3 та приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 63822527, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 26.08.2020 Ніжинським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист у справі № 740/3930/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 129386, 74 грн.

На виконання вказаного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. було відкрито виконавче провадження № 63822527.

04.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 107 145,55 грн (а.с. 9).

За матеріалами справи, на рахунки боржника ОСОБА_1 , відкриті в АТ «Альфа-Банк» та АТ «Перший український міжнародний банк», перераховується заробітна плата від ТОВ «Техноторг-Дон» та пенсійні виплати.

Згідно довідки АТ «Альфа-Банк» № 22508-23.1 від 15.03.2021, виданої ОСОБА_1 у Банку відкрито рахунок для зарахування, у тому числі заробітної плати від ТОВ «Техноторг-Дон», та оформлено картку зі строком дії до 31.07.2021. Також у довідці зазначено, що Банком отримано постанову про арешт коштів від 04.12.2020 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_1 , та зупинено всі видаткові операції по рахункам (а.с.10).

Згідно довідки АТ «Перший український міжнародний банк» № NEJ-50.4/107 від 26.07.2021 у Банку на ім`я ОСОБА_1 відкриті рахунки: 26.05.2021 (договір соціальних виплат), та 01.07.2021 (зарплатний проект). (а.с.11).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилався, що на відкриті у банках рахунки він отримує пенсію та заробітну плату, а тому вони відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, на які накладення арешту заборонено.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що надані довідки з АТ «Альфа-Банк» та АТ «ПУМБ» не містять підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення та дії державного виконавця інформації від Банку щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника до приватного виконавця не надходило, отже приватний виконавець на момент звернення скаржника до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунків. Враховуючи правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19, а також постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц та від 24.02.2021 у справі № 756/1927/15-ц, від 02.08.2021 у справі № 711/841/14-ц, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом ст.ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Подібні правові висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 916/2290/18.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт, накладений на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому твердження ОСОБА_1 , що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати або пенсійних виплати, є необґрунтованим.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив, що не звертався до банківської установи із заявою про відкриття рахунків спеціального чи обмеженого режиму використання на його ім`я для отримання належних виплат.

В матеріалах справи також, відсутні відомості про те, що сам скаржник ОСОБА_1 до винесення оскаржуваної постанови повідомляв приватного виконавця про наявність у нього рахунків у банку, на які надходять кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, що давало б можливість виконавцю для невикористання частини коштів з таких рахунків як коштів із спеціальним режимом стягнення.

Тому при прийнятті оскаржуваної постанови, приватний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та правомірно наклав арешт на кошти боржника на рахунках, які не є спеціалізованими із спеціальним та/або обмеженим режимом стягнення.

Також апеляційний суд враховує, що АТ «Альфа-Банк» 15.03.2021 ОСОБА_1 була видана довідка про наявність у нього відкритих рахунків у Банку. Повідомлення приватному виконавцю від банку про те, що на арештовані кошти заборонено звертати стягнення, не надходили. З огляду на це дії приватного виконавця Приходька Ю.М. щодо накладення арешту на кошти боржника при здійсненні виконавчого провадження ВП № 63822527 не суперечать вимогам законодавства. А 26.07.2021 така ж довідка була видана скаржнику від АТ «ПУМБ», яка не місить заперечень банку щодо накладення арешту на рахунки боржника та не містить інформації про встановлення спеціального та/або обмеженого режиму використання таких рахунків ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази того, що банками, в яких відкриті рахунки боржника та, на які приватним виконавцем накладено арешт, було повернуто постанову приватного виконавця про арешт коштів без виконання та повідомлено про спеціальний режим використання вказаних рахунків.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні скарги про скасування арешту банківських рахунків боржника, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про необґрунтоване застосування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19, апеляційний судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічну норму містять положення частини 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зазначені норми законодавства є чинними і повинні застосовуватись судами всіх інстанцій при розгляді справ.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що оскільки Велика Палата Верховного Суду не відступала від висновку, викладеного у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19, суд першої інстанції обґрунтовано врахував викладені правові висновки під час розгляду цієї справи.

Тому посилання скаржника на необґрунтоване застосування судом правових висновків Великої Палати Верховного Суду фактично зводяться до незгоди з висловленою нею правовою позицією та суб`єктивного тлумачення скаржником норм процесуального права, що не може бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 02.12.2021.

Головуючий Судді: