СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18642/21

пр. № 2/759/6157/21

24 листопада 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавленнян батьківських прав, встановлення опіки, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 опікунами малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на користь позивачів аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн 00 коп. щомісячно, та стягнути їх починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та просить стягнути судовий збір по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2006 ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 в якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в подальшому рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2010 розірвано, після чого ОСОБА_7 зареєструвала з ОСОБА_8 , проте ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 мати дитини померла. Дитина після розлучення батьків почала проживати разом із матір`ю та бабусею, а батько дитини з моменту розлучення сином не цікавився, не спілкувався з ним, коштів не його утримання не надав. Тому станом на сьогоднішній день дитина проживає та зареєстрована разом з позивачами та повністю перебуває на їх утриманні, однак після смерті матері дитини, відповідач почав вчиняти провокаційні дії та тиск на дитину, що негативно впливає на його психоемоційний стан дитини.

Ухвалою судді 10.09.2021 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження (а.с. 73, 74).

30.09.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що відповідач після смерті ОСОБА_7 не займається вихованням те не цікавиться дитиною, оскільки він постійно надає матеріальну допомогу та перераховує кошти на картку, якою користується дитина (а.с. 84-88).

Ухвалою суду від 01.10.2021 підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду (а.с .118).

23.10.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що жодні твердження відповідача, зазначені у відзиві не спростовують доводів позивачів щодо невиконання відповідачем обов`язків щодо виховання дитини, а тому найкращим способом діяти в інтересах дитини, залишити його проживати разом з позивачами (а.с. 130-134).

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 23.11.2021 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із станом здоров`я (а.с. 141).

Представник позивача, який діє в інтересах ОСОБА_3 просив відкласти розгляд справи, через зайнятість в іншому судовому процесі (а.с. 143).

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити через необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, проте20.10.2021 від Служби надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 127).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2006, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2010 розірвано (а.с. 20, 21).

У вказаному шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

28.09.2016 ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_9 , актовий запис №2595 (а.с. 22).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 позивач ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_7 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с. 29, 30).

Згідно свідоцтва про право власності від 18.10.1996, виданого Ленінградською РДА у м. Києві та зареєстрованого в реєстрі №4542, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 (а.с. 39).

Із відповіді на адвокатський запит вбачається від 23.06.2021 №163 Спеціалізованої школи №40 Святошинського району м. Києва, ОСОБА_1 не приводив дитину до школи та не забирав сина, а також він протягом 2014-2017 рр. навчальних років на батьківських зборах/збираннях присутнім не був, участь в позакласних виховних заходах не брав (а.с. 42).

Як вбачається із пояснень, ОСОБА_5 від 02.06.2021 наданих ГУНП в Івано-Франківській області Верховисньке РВП, заявник проживає разом із своєю бабусею та відчимом, його батьки розлучилися коли йому було 2 роки, а ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати померла, і щоб відволікти від стресової ситуації, бабуся його відправила на відпочинок в ЛОК «Верховина», однак про це дізнався його біологічний батько, тому він приїхав на територію комплексу забрати заявника, проте ОСОБА_5 відмовився їхати разом з батьком, оскільки категорично проти, також зазначив, що повернутися додому він хоче тільки до бабусі з відчимом (а.с. 48).

Зазначені обставини були також викладені у листі Філії ДЗСН ЛОК «Верховинна» від 23.06.2021 №23 (а.с. 51).

Крім цього, 12.06.3021 №15 Філією ДЗСН ЛОК «Верховинна» складено протокол зборів в яких виявлено обставини того, що ОСОБА_1 приїхав на території комплексу з вимогою забрати дитину, проте у присутності психолога дитина висловила своє бажання залишитися проживати разом з рідною бабусею та відчимом, та повернутися до навчання у рідну школу, де він має друзів, де йому дуже подобається навчатися, а також зазначив, що можливо в майбутньому буде спілкуватися зі своїм біологічним батьком, а поки не бачить в цьому сенсу (а.с. 52-58).

Як вбачається із результатів психологічного обстеження ОСОБА_5 , проведеного психологом ОСОБА_10 , ОСОБА_11 швидко пішов на контакт, розповідав де навчається, чим захоплюється, з ким дружить, проте під час розповіді про батька, у хлопчика тіло напружується, починають тремтіти кінцівки та голос, обличчя червоніє, очі наповнюються слізьми, дихання стає частим. Дані реакції показують стан збудження, що є характерним для стресової ситуації. Відмічено ознаки стресового напруження виникають тільки тоді, коли розмова стосується біологічного батька. На підставі чого зроблено висновок про те, що психоемоційний розвиток ОСОБА_5 відповідає віковій категорії. Психологічні особливості травматичного досвіду, що викликані конфліктними стосунками з батьком та відсутністю його у вихованні дитини. Свого біологічного батька ОСОБА_11 не сприймає, як батьківську фігуру. Бабуся, дядько та відчим займають важливе місце у життя хлопчика, з ними він пов`язує позитивні емоції, що відображаються у розмові з дитиною та при виконання тестових завдань (а.с. 61-63).

Відповідачем в якості доказів надання дитині матеріальної допомоги надано до суду квитанцію про переказ ним ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3000 грн 00 коп. (аю.с. 101).

А також, позивачем надано договір №03 від 27.05.2021, згідно якого задля надання освітній послуг він влаштував ОСОБА_5 в ТОВ «Центр освіти «Оптіма» на підставі чого позивач сплачує суму грошових коштів за надання освітніх послуг згідно додатку №27052021 від 27.05.2021 (а.с. 104-108).

Як вбачається із висновку Святошинської РДА у м. Києві від 12.10.2021 №107-210/5861 з метою соціально-правового захисту неповнолітньої дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської РДА у м. Києві від 19.05.2021 прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 по відношенню до сина, малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 128, 129).

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`активного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням ї характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовуєтьсяця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитинамають право на безперешкоднеспілкуванняміж собою, крімвипадків, коли таке право обмежене.

Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У висновку Святошинської РДА у м. Києві від 12.10.2021 встановлено, що на теперішній час малолітній ОСОБА_5 проживає з бабусею, громадянкою ОСОБА_3 , відчимом ОСОБА_9 . Умови для проживання дитини створено належним чином.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав дитини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту і свобод і інших осіб.

У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВР України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Також згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Також наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно врахувати два аспекти: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; у якнайкращих інтересам дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЕСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинні існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен проживати із бабусею, де він ріс та проживає на даний момент, оскільки, як вбачається із матеріалів справи із батьком він не хоче проживати та на даний момент не хоче спілкуватися.

Слід зазначити, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

При цьому підстав для призначення дитині немає, оскільки у дитини є батько, який не відмовляється від здійснення своїх батьківських обов`язків та не позбавлений батьківських прав, а тому в цій частині необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Проте, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок батька утримувати свого сина до повноліття, повноцінно забезпечувати його інтереси, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно у розмірі 1/4 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини від повідного віку з дня подання позову, оскільки позивачами не доведено, що відповідач має можливість сплачувати у твердій грошовій сумі, а тому визначений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовийзбір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 908 грн 00 коп.

Враховуючи те, що позивачі в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовними вимогами про стягнення аліментів, від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про охорону дитинства»; ст.ст. 19, 153, 155, 166, 181, 182, 184 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 229, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавленнян батьківських прав, встановлення опіки, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОПКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОПКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір по справі у розмірі 545 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОПКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір по справі у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 02.12.2021.